/
Text
ļ»æI.S. TURGHENIEV Un cuib de nobili EDITURA EMINESCU
Coperta colecfiei : Wanda Mihuleac Jlustrajia copertei : Manea Cornelia 4
1. S. TURQHENIEV Un cttib de nobili ā¦ Pnma iubis'e Apele primaverii ED1TURA EMINESCU Bucure$ti 1986, Plata Scinteii 1
Tex tele incluse in acest volum sint reproduse dupa cum urmeazS : Un cuib de nobili dupa editia omonima aparutS in Editura pentru literatura universala, BucureĀ§ti, 1967; tradus dupa Š. Š”. Š¢ŃŃŠ³ŠµŠ½ŠµŠ², Š”Š¾Š±ŃŠ°Š½ŠøŠµ ŃŠ¾ŃŠøŠ½ŠµŠ½ŠøŠ¹, ŠŠ¾ŃŃŠ“Š°ŃŃŃŠ²ŠµŠ½Š½Š¾Šµ ŠŠ·Š“Š°ŃŠµŠ»ŃŃŃŠ²Š¾ Š„ŃŠ“Š¾Š¶ŠµŃŃŠ²ŠµŠ½- Š½Š¾Š¹ ŠŠøŃŠµŃŠ°ŃŃŃŃ, ŠŠ¾ŃŠŗŠ²Š°, 1961. Prima iubire $i Apele primaverii dupa culegerea Apele pri- mav'erii, aparuta la Editura Univers, Bucuresti, 1980, traduse dupa Š. Š”. Š¢ŃŃŠ³ŠµŠ½ŠµŠ², Š”Š¾Š±ŃŠ°Š½ŠøŠµ ŃŠ¾ŃŠøŠ½ŠµŠ½ŠøŠ¹ Š² Š“Š²ŠµŠ½Š°Š“ŃŠ°ŃŠø ŃŠ¾Š¼Š°Ń , ŠŠ¾ŃŃŠ“Š°Ń- ŃŃŠ²ŠµŠ½Š½Š¾Šµ ŠŠ·Š“Š°ŃŠµŠ»ŃŃŃŠ²Š¾ Š„ŃŠ“Š¾Š¶ŠµŃŃŠ²ŠµŠ½Š½Š¾Š¹ ŠŠøŃŠµŃŠ°ŃŃŃŃ, ŠŠ¾ŃŠŗŠ²Š°, 1954ā1956.
Un ettib de nobili tn romane$te 3e M. SEVASIOS ji Š£, SIOfAK
I - INTR-O SENINA ZI DE PRIMAVARA, pe sub seara, ci|iva noura$i trandafirii se vedeau in tariile cerului limpede, parind ca nu plutesc, ci se departeaza in adincul azurului. La fereastra deschisa a unei case frumoase, pe una din strazile marginate ale capitalei din gubernia O... (lucrurile se petreceau in 1842), Ā§edeau doua femei : una la vreo cincizeci de ani, iar cealalta, batrina, ca de ^aptezeci. Cea dintii se numea Maria Dmitrievna Kalitina. Soful ei, fost procurer gubernial, om de afaceri binecunoscut pe timpuri ā un barbat razbatator $i hotarit, artagos Ā§i inca- p^tinat ā murise de vreo.zece ani. El capatase Š¾ educatie aleasa, invatase la universitate ; dar fiindca se ridicase din clasa celor saraci, intelesese de timpuriu nevoia de a-?i croi un drum in via|a $i de a str Inge avere. Maria Dmitrievna il luase din dragoste : era chipe?, de^tept Ā§i, cind voia, foarte amabil. Maria Dmitrievna (nascuta Pestova) ramasese fara. paring inca din copilarie, petrecuse cl(iva ani la Moscova in pension ; iar dupa ce se intoarse de acolo, locui la cincizeci de verste de O..., in satul natal, Pokrovskoe, cu Š¾ matu^a cu fratele ei mai mare. Curind dupa aceea, fratele se muta la Petersburg, capatind Š¾ slujba. Se purta urit cu sora Ā§i cu mĀ£tu?a-sa, pina cind, intr-o zi, moartea subita puse capat purtarilor {sale. Maria Dmitrievna <mo?teni Po- krovskoe, dar nu ramase multa vreme acolo ; la un an dupa ce se casatori cu Kalitin, care izbutise sa-i cucereasca inima in citeva zile satul Pokrovskoe fu schimbat pe Š¾ alia mo?ie, mult mai banoasa, insa urita ?i fara conac. in acela$i timp, Kalitin cumpara casa din ora?ul O..., unde se stabili definitiv cu sofia sa. Linga casa se afla Š¾ grading mare : Š¾ parte a ei dadea drept in cimp, in afara ora?ului. (8
āPrin urmare, hotSri Kalitin, care nu punea nici.un pre$ pe lini^tea rurala, nu va mai fi nevoie sa ne ducem la |Š°Š³Š°.ā Maria Dmitrievna i$i arata de multe ori adinca parere de rau dupa frumosul sau Pokrovskoe, cu rial zglobiu, cu lun- cile intinse $i dumbravile inverzite. Niciodata insa nu se impotrivea so|ului, caci avea un respect profund fa|a de mintea si de experienta lui de viafa. Tar dupa cincisprezece ani de casnicie, cind acesta muri, lasind in urma un fiu si doua fiice, Maria Dmitrievna se obiĀ§nuise intr-atit cu casa Ā§i cu via|a de ora$, incit nu mai vru sa piece din O. tn tinerete, Maria Dmitrievna trecea drept Š¾ blondina dragufa ; nici la cincizeci de ani nu avea trasaturi lipsite de ginga^ie, desi erau.pu|in mai ingroĀ§ate ?i-?i pierdusera din fragezime. Era mai mult sensibila decit buna, iar apu- caturile de pension si le pastrase pina in anii maturitajii : era alintata, se supara u$or, ba chiar plingea, daca nu i se respectau obiceiurile. In schimb, se arata foarte prietenoasa Si amabila daca i se implineau toate dorintele $i nu era contrazisa de nimeni. Casa ei se nuinara printre cele mai placute din ora$/Avea Š¾ situate foarte buna, nu atit din ceea ce mo^tenise, cit din agoniseala sojului ei. Cele doua fete locuiau cu dinsa ; baiatul inva|a la una din cele mai bune scoli de stat din Petersburg. Batrinaeu care Maria Dimitrievna $edea la fereastra era acea matu$a. sora tatalui sau, cu'care petrecuse odinioara eit-iva ani de singuratate la Pokrovskoe. Š chema Marfa Timofeevna Pestova. Trecea drept Š¾ fiinta ciudata, avea Š¾ fire independents, tuturor le spunea adevarul verde-n ochi $i, cu toate ca avea venituri foarte modeste, se purta ca Ā§i cum s-ar fi jucat cu.miile. Ea nu-1 putuse suferi pe ra- posatul Kalitin si, de indata ce nepoata-sa se casatori. pleca in catunul ei, unde statu la un f&ran zece ani inche- iati, intr-o casufa fara horn. Maria Dmitrievna se cam te- mea de dinsa. Cu parul negru $i cu privirea agera chiar Ā§i la batrinete, ā mica $i cu nasul ascutit, Marfa Timofeevna avea un mens viol, se tinea drept Ā§i vorbea repede $i ras- picat, cu Š¾ voce subtire $i sonora. Purta totdeauna boneta ?i bluza alba. \ ā Ce ai ? Š¾ intreba deodata batrina pe Maria Dmitri- evna. De ce oftezi, maica ? ā la a$a, ii raspunse aceasta. Ce nori minunati ! ā Pesemne fi-i mila de ei ? Maria Dmitrievna nu-i raspunse nirnic. 7
ā Oare de ce nu vine Ghedeonovski ? rosti Marfa Ti- mofeevna, minuind cu iufeala andrelele (impletea Š¾ e?arfa mare de lina). El ar ofta impreuna cu tine, daca nu s-ar apuca sa scorneasca vreo trasnaie. ā Cit de aspru il judeci totdeauna ! Serghei Petro vid e un om respectabil ā Respectabil 2 repeta batrina, cu un/ton de dojana.. ā cit de credincios i-a fost raposatului meu sot, adauga Maria Dmitrievna, nici acum nu-$i poate aminti de dinsul fara emotie. ā Ba bine ca nu : el 1-a scos de'urechi din noroi, mor- mai Marfa Timofeevna, $1 andrelele pornira sa-i joace ?i mai dihai in miini. Are Š¾ privire atit de smerita, incepu din nou batrina, capul i-a incaruntit de tot, dar cum deschide gura ā minte sau birfeĀ§te. inca-i consilier de stat ! Ce sa-i faci ! Zi-i fecior de popa, $i pace ! ā Dar cine-i fara de pacat, matuĀ§ico ? Desigur, el are meteahna asta ! La drept vorbind, Serghei Petrovici n-a ca- patat Š¾ educate aleasa, nu vorbeĀ§te fran|uzeĀ§te ; dar, da- ca-mi dai voie, e un om placut. āā Da, fiindca te lingu^este tot timpuL Ca nu vorbe^te f ran|uzeste, atita paguba ! Nici eu nu-s prea tare in ,,dia- lehtulā francez. Mai bine n-ar vorbi nici Š¾ limba, dar sa spuna numai adevarul. Dealtfel, uite-1, vorbesti de lup $.i lupul la u$a, adauga Marfa Timofeevna, privind pe strada. Iata-1 ca vine omul tau placut, Vai, ce lungan, parca-i co- costirc ! Maria Dmitrievna isi potrivi buclele. Marfa Timo- feevna ii arunca Š¾ cautatura ironica. ā Ce-o mai fi Ā§i asta, maica, nu cumva e un fir de par carunt ? Tu s-o dojene^ti pe Palatka. Ce paze^te ? ā Ei, matuĀ§ico, totdeauna... mormai cu ciuda Maria Dmitrievna incepu sa ciocaneasca cu degetele in bratul fotoliului. ā Serghei Petrovici Ghedeonovski ? anim^a baiatul de casa cu obrajii rumeni, ivindu-se de dupa u,$aā II Ā» / ā¢ ā¢ INTRA UN bArbat de statura inalta, intr-o redingota ingrijita, cti pahtaloni scurft, cu manu?i gri din piele de antilopa ?i cu doua cravate ā una 3
neagra deasupra si alta alba dedesubt. Avea in total un aei de decenfa de buna-cuviin|a, incepind cu fata-i placuta ?i cu parul lins la timple, pina la cizmele-i fata tocuri. si fara scirf. Facu Š¾ plecaciune mai intii fata de staplna casei, apoi inaintea Marfei Timofeevna Ā§i, sco|indu-si tacticos manu- Ā§ile, se apropie sa sarute mina Mariei Dmitrievna. Dupa ce Š¾ saruta cu respect de doua ori la rind, el se aseza alone intr-un fotoliu ?i, frecindu-Ā§i virfurile degetelor, intreba cu un zimbet : ā Elizaveta Mihailovna e sanatoasa ? ā Da, ii raspunse Maria Dmitrievna, e in gradina. ā Dar Elena Mihailovna ? ā Si Lenocika-i in gradina. Avefi vreo noutate ? ā Cum de nu, cum de nu, zise oaspetele, clipind arar ?i tuguindu-si buzele. Hm !... poftim Š¾ noutate, inca ce noutate : a sosit Lavrefki, Feodor Ivanici. ā Fedea ! striga Marfa Timofeevna. Nu mai spune 1 Nu cumva-i vreo scornitura de-Š° ta, taica ? ā Nicidecum, 1-am vazut in persoana. ā Asta inca nu-i Š¾ dovada. ā Ii merge foarte bine, urma Ghedeonovski, prefacin- du-se ca nu auzise replica Marfei Timofeevna, s-a facet mai lat in spete si-i rumen la faĀ£a. ā Ii merge bine, rostiapasat Maria Dmitrievna, de$i s-ar parea ca n-are de ce sa-i mearga chi ar a$a ! ā Da. raspunse Ghedeonovski, altuia in locul lui i-ar fi rusine sa se arate intre oameni. ā $i anume de ce ? ii'intrerupse Marfa Timofeevna. Ce prostie Š¾ mai fi asta ? Omul s-a inters in patrie ā unde a|i vrea sa se duca ? $i, la Š¾ adica, cu ce-i vinovat ? ā Soful totde,auna-i vinovat cind so(,ia lui nu are pur- tari frumoase, daca-mi daji voie sa-mf spun parerea, sti- mata doamna. ā Asta Š¾ spui, taica, fiihdca nu e?ti casatorit. Ghedeonovski zimbi in sila. *ā Ingaduiti-mi sa fiu curios, intreba musafirul dupa Š¾ scurta taccre, pui ii este harazita esarfa asta dragu|a ? Marfa Timofeevna ii arunca Š¾ cautatura taioasa. ā E harazita, raspunse ea, aceluia care nu birfeste, nu umbla cu $iretlicuri si nu scorne$te niciodata nimic, numai daca exista pe lume asemenea om. Pe Fedea il cunosc foarte bine ; are Š¾ singura vina : si-a rasfatat prea mult nevasta. Apoi, s-a insurat din dragoste $i din astfel de cununii nu 9
iese niciodata ceva acatarii, adauga batrina, uitmdu-se chiori? la Maria Dmitrievna ridicindu-se din loc. lar acum, tatucule, po|i sa birfe^ti pe oricine ā chiar Ā§i pe mine... eu ma due, n-o sa va incurc. $i Marfa Timofeevna se retrase. ā Totdeauna-i aĀ§a, grai Maria Dmitrievna, urmarin- -' du-Ā§i matu$a cu privirea, tot'deauna... ā VIrsta domniei-sale e de vina ! Ce sĀ£-i faci 1 re- marca Ghedeonovski. lata,ą„¤ a binevoit sa zfea : aceluia care nu umbla cu siretlicuri. Dar cine nu umbla astazi cu Ā§iret- licuri ? AĀ§a-i veacul nostru. .Un prieten de-al meu, un om cit se poate de respectabil $i, va asigur, mare in grad, spu- nea ca astazi cica $i gaina se apropie cu Ā§iretenie de gra- unte, parca tot cata sa-i dea tircoale. Dar cind ma uit la dumneavoastra, doamna mea, aveti Š¾ fire ingereasca ; da- ti-mi, va rog, minu|a asta neprihanita. ā¢ ' Maria Dmitrievna abia zimbi Ā§i-i intinse Š¾ mina durdu- - lie, cu degetul mic desfacut. El iĀ§i lipi buzele de mina ei ; iar ea i$i trase fotoliul linga musafir ?i, aplecindu-se u$or, il intreba cu jumatate de gura : ā Deci 1-afi vazut ? Intr-adevar e bine, sanatos, vesel ? ā Vesel, bine, ii raspunse in $oapta Ghedeonovski. ā N-ati auzit pe unde Š¾ fi acum sotia lui ? ā In vremea din urma era la Paris ; acum, se zvone$te ca s-a mutat in Italia. ā Situafia lui Fedea e ingrozitoare, cu drept cuvint ; nu $tiu cum de-Š¾ poate indura. Se intimplS. nenorociri, in- " tr-adevar, cu oricare ; dar se poate spune ca pe dinsul ea 1-a factit de ris in toata Europa. Ghedeonovski ofta. ā Da, da. Caci pare-se ca s-a avut bine si cu arti^ti, $i cu piani.sti, si ā cum se spune in lumea lor ā cu tot felul de astri luceferi. A pierdut orice ru^ine... ā Imi pare foarte, foarte rau, zise Maria Dmitrievna.' Doar mi-e ruda, Ā§titi, Serghei Petrovici, mi-e nepot de gra- dul al treilea. ā Cum sa nu Ā§tiu, cum de nu ! S-Š°Š³ putea sa-mi scape ceva ce prive$te familia dumneavoastra ? Ar fi cu putin|a ? ā Va veni pe la noi crede^i ? ā Se prea poate ; dealtfel, se zvoneĀ§te ca dumnealui se pregate^te sa piece la Jara. Maria Dmitrievna i$i ridie& ochik 10
ā Ah, Serghei Petrovici, ma gindesc ŠµŠ¹ nox, femeile; trebuie sa ne purtam cu multa bagare de seama ? ā Sint femei Ā§1 femei, Maria Dmitrievna. Din neno- rocire, se afla $i de cele cu purtari u^oare... ei, virsta ; pe deasupra, nu primesc educate din frageda copilarie. (Ser- ghei Petrovici scoase din buzunar Š¾ batista albastra cu patratcle incepu s-o dcsfaca.) Asemenea i'ernei, desigur, exista. (Serghei Petrovici duse ŃŠ¾Š¦Šø! batistei, pe rind,, la fiecare, ochi.) Indeob^te, insa, daca stai si te ginde^ti, adica... In oras e un prat nemaipomenit, incheie oaspetele,' ā Martian, maman, striga, dind buzna in camera, Š¾ fe- 1ŠŠ° nurlie, ca de unsprezece ani, vine Vladimir Nikolaici, calare ! Maria Dmitrievna se scula. Serghei Petrovici se ridica de asemeni Ā§i se inclina. āRespectcle noastre cele mai adinci Elenei Mihailovna", rosti el $i, retragindu-se intr-im. col(; din motive de buna-cuviin|a, se apuca sa-si sufle nasul sau lung Ā§i drept. ā Sa vezi ce cal minunat are ! urma Ieti|a. Acum. 1-am. vazut in dreptul portitei Ā§i ne-a spus, mie $i Lizei, ca intra pe poarta principala. Se auzi un tropot de copite si pe strada se ivi un calaret chipe$, pe un cal murg, frumos, $i se opri in fa|a feres trei deschise. Ill ā ZIUA BUNA MARIA DMITRIEV- na ! rosti calaretul cu glas sonor $i placut. Cum va place cumparStura mea cea noua ? Maria Dimitrievna se apropie de fereastra. ā Ziua Š¬ŠøŠæŠ¹, Woldemar ! Vai, ce cal falnic ! De la cine 1-ai cumparat ? ā De la furnizorul armatei... Mi-a luat mult, tilharul; ā Cum ii zice calului ? ā Orland... E un nume stupid ; vreau sa i-1 schimb.J Eh bien, eh bien, mon gargon x... N-are astimpar ! Calul fornaia, se framinta cind pe un picior, cind pe al-; tul Ā§i-Ā§i scutura botul inspumat. 1 Ei, ei, balete (fr.). 11
ā Lenocika, mingiie-1, nu-|i fie teama...' Fetifa isi intinse mina pe fereastra, -insa Orland se ri- ā¢ dica brusc in doua picioare ?i facu un salt in laturi. Calare- tul nu se pierdu cu firea, iĀ§i strinse calul in pinteni, il plesni cu crava^a peste git $i, cu toata impotrivirea lui. il sili sa se opreasca din nou in fa|a ferestrei. ā Prenez garde, prenez garde-\ repeta Maria Dmi- trievna. ā Lenocika, mingiie.-l, Š¾ indemna din nou calare|ul, n-o sa-1 las sa-$i faca de cap. Fetija intinse iara^i mina atinse cu frica narile infio- rate ale lui Orland, care tresarea intruna $i muĀ§ca zabala. ā Bravo ! se entuziasma Maria Dmitrievna. Iar acum descaleca $i poftim in casa. Calaretul intoarse numaidecit calul, ii dadu pinteni Ā§i, pornind in galop marunt de-Š° lungul strazii, intra pe poarta. Un minut mai tirziu, fluturindu-$i cravasa, musafi- rul navali prin uĀ§a dinspre antr'eu in salon ; in aceea^i clipa, in pragul altei u$i, se ivi Š¾ fata zvelta, inalta, cu narul negru, ca de nouasprezece ani ā Liza, fiica cea mare a Mariei Dmitrievna. ,S t v , f IV TiljARUL CU CARE CITITORII AU facut chiar acum cunoĀ§tinfa se numejte Vladimir Nikolaici PanĀ§in. Era functional? cu msarcinari speciale la Peters- burg, in ministerul afacerilor interne. Sosise in oraĀ§ul O... vremelnic, cu Š¾ misiune oficiala, pus la dispozi.tia guver- natorului, generalul Sonnenberg, cu care era ruda indepar- tata. Tatal lui Pankin, stabs-ro'tmistru 1 2 in retragere, carto- for cunoscut, un barbat cu privirea bonoma, ,cu fata bo|ita $i cu un rictus nervos in colful gurii, se frecase toata viafa lui de nobili, frecventase cluburile erigleze^ti din cele doua capitale ?i trecea drept un om abil, nu prea demn de in- credere, totu^i simpatic Ā§i cbrdial. Cu toata iscusinta sa,ā el s-a aflat aproape tot timpul in pragul saraciei $i a lasat sin- gurului sau fiu Š¾ avere mica Ā§i ravajita. In schimb a avut 1 Fii atent, fii atent (fr.). . s Locotenent-major de cayalerie in armata tarista. 12
grija, in felul lui, de cre?terea baiatului : Vladimir Nikolaici $tia sa vorbeasca franfuze^te la perfecjie, englezeste corect Ā§i nem|:este prost. Asa se ?i cuvenea : oamenilor cumsecade li-i oarecum sa vorbeasca bine nem|;este ; dar a strecura cite un cuvinjel nem^esc, din cind in cind $i mai ales cu pri- lejul unui amuzament, estepermis, c'est meme tres chic1, dupa cum se exprima parizienii din Petersburg. De la virsta de cincisprezece ani, Vladimir Nikolaici $tia sa intre de- gajat in orice salon, sa se faca placut Ā§i sa dispara la mo- menta oportun. Tatal lui Pan$in asigurase fiului sau mai multe legaturi. Amestecind car|ile intre doua ,,robereā sau dupa un āmare slem" norocos, nu pierdea prilejul sa sufle cite Š¾ vorbulita despre āVolodka" al sau vreunei fete si- mandicoase, amatoare de whist. Pe de alta parte, in timpul .petrecut la universitate, pe care a parasit-o cu titlul de student titular, Vladimir Nikolaici facuse cunostinta cu ci|iva tineri aristocrat! Ā§i ajunsese musafirul obi$nuit al ca- selor celor mai simandicoase. Pretutindeni bine primit, foarte placut la infa|iĀ§are, comunicativ, nostim, totdeauna sanatos Ā§i gata de orice, respectuos acolo unde credea de cuviinta, obraznic unde se putea, era un prieten minunat, un charmant gargon 1 2. Š lume tainica i s-a deschis in fata. Pan$in a priceput repede secretul vie^ii mondene ; a $tiut sa se patrunda de un real respect fa|;a de paragrafele ei, sa dea fleacurilor; Š¾ importanta semiironica, Ā§i sa lase impresia ca socoteste drept moft problemele insemnate. Dansa per- fect si se imbraca englezeste. In scurt timp a izbutit sa fie considerat ca unul dintre cei mai simpatici si cei mai iscu- siji tineri din Petersburg. In tr-adevar, Pankin āera foarte abil, cel putin cit fatal sau ; dar mai era si foarte inzestrat. La toate se pricepea : cinta frumos,ā desena cu uĀ§urin|a, scria versuri, juca pe scena destul de acceptabil. Nu avea nici douazeci $i opt de ani, cu toate acestea ajunsese kam- merjunker si capatase un grad foarte insemnat. Pansin avea Š¾ incredere nestramutata in sine, in inteligenta lui, in spiritul sau de patrundere. Pasea inainte cutezator Ā§i vesel, cu totul avintul. Totu-i mergea ca pe roate. Se obisnuise sa se faca placut tuturor, de la tinar la batrm, Ā§i-si inchipuia ca ar cunoaste oamenii, indeosebi femeile. Insa le $tia foarte bine numai slabiciunile curente. Nefiind strain de 1 Este chiar foarte elegant (fr.). 2 Un baiat fermecalor (fr.). 13
arta, simtea ca poarta-n sine Š¾ scinteie $i Š¾ oarecare pasi- ime, ba chiar entuziasm,'si ca atare iĀ§i ingaduia anumite abateri de la reguli : chefuia, facea cunoĀ§tin|a cu persoane care nu tineau de lumea buna Ā§i avea purt&ri libere Ā§i simple. Sufletu-i era insa rece si viclean, chiar in toiul celui mai straĀ§nic chef, ochiul sau caprui Ā§i ager pindea Ā§i isco- dea mereu. Acest tinar cutezator si liber niciodata nu sca- pase friul'din mina $i nu se lasase prada pasiunii. Spre lauda lui se cuvinesa spunem ca niciodata nu se mindrea cu cuceririle sale. In casa Mariei Dmitrievna nimerise de indata ce sosise in O..., foarte curind se familiarizase cu desavirĀ§ireā Maria Dmitrievna era incintata de dinsul. Pansin saluta politicos pe to|i cei din camera, strinse mina Mariei Dmitrievna $i Lizavetei Mihailovna, pe Ghe- deonovski il batu u$or pe umar Ā§i, intorcindu-se pe calciie, Š¾ prirtse pe Lenocika de cap $i Š¾ saruta pe frunte. ā $i nu |i-e teama sa calare^ti un cal atit de nar&vaĀ§ ? 51 intreba Maria Dmitrievna. ā; lertaji-ma, dar calu-i foarte blind. Š sa va spun insa numaidecit cine-mi inspira frica : ma tern sa joc preferans cu Serghei Petrovici ; ieri, la Belenrfcini, m-a batut mar. Ghedeonovski rise sub|ire Ā§i slugarnic : el il lingu?ea pe tinarul si stralucitul functionar din Petersburg, favoritul guvernatorului. In discutiile sale cu Maria Dmitrievna, de multe ori pomenise de capacitatea exceptionala a lui Pan- kin.. lata, cum sa nu-1 lauzi ? sus|inea el. Tinarul are succes Ā§i in sferele inalte, e un slujba? exemplar si n-are pic de trufie. ā Dealtfel, Pankin era socotit $i la Petersburg un functionar capabil : la el treaba mergea struna, vorbea despre ea in gluma, a$a cum se cuvine unui om de lame, care nu da prea multa insemnatate muncii sale ; era insa ,,expeditivā. Superiorilor le plac asemenea subalterni. Nici el nu se indoia ca, daca ar fi vrut, ar fi putut ajunge, cu timpul, ministru. ā A|i binevoit* sa spuneti ca v-am batut' la car{i, zise Ghedeonovski; dar sap-tamina trecuta cine a ciĀ§tiāgat de la. mine douasprezece ruble ? Si inca... ā Rautaciosule, rautSciosule, il intrerupse Pankin cu Š¾ familiaritate amabila, dar putin cam dispretuitoare Ā§i, fara sa-1 piai ia in seama, se apropie de Liza. ā Aici, n-am putut gasi uvertura la Oberon, incepu el. Degeaba s-a laudat Belenitina ca are toata muzica clasica. De fapt, afara de polci de valsuri, n-are nimic. Dar am 14
scris la Moscova peste Š¾ saptamina ve|i avea uvertura asta. Fiindca veni vorba de muzica, adauga Pankin, ieri any scris Š¾ roman|*i noua, textul 1-am compus tot eu. Vre|i sa v-o cint ? Nu Ā§tiu ce-a ieĀ§it din asta. ŠŠµ1ŠµŠæŠ¦1ŠæŠ° a gasit-o foarte dragu|a, dar aprecierile ci nu insemneaza nimic, doresc sa va cunosc parerea. Dealtfel, cred ca e mai bine s-o cint ceva mai tirziu. ā De ce mai tirziu, se amesVeca in vorba Maria Dmi- trievna, de ce nu acum ? ā Ma supun, rosli Pankin, cu un fel de zimbet senin dulceag, care se ivea $i pierea tot a$a de brusc. Impinse scaunul cu genunchiul se .a?eza la pian ; iar dupa ce facu citeva acorduri, prinse sa cinte, rostind clar, cuvintele ur- matoarei romance : Se vede luna in tarn drept strajfi, Prin norul pal, Jucindu-Ā§i raza tainica 'de vraja Š Šµ-al marii val. Pe sufletu-mi in zbucium, ca Š¾ mare, luna mea : Ma miĀ§ti la bucurii -Ā§i la-ntristare ā¢ Cu vraja ta. Mi-e sufleful, cu nazuintf desarte, De dor supus. Sint trist... Caci tu-mi ramii mereu dcparte, Ca luna, sus... Pan.sin cinta cupletul al doilea mai expresiv si cu mai multa vigoare ; iar acompaniamenlul navalnic facea sa sc auda jocul valurilor. Dupa cuvintele : ,.Sint trist..el ofta u$or, iĀ§l pleca ochii in pamint $i isi scazu vocea, morendo l. Dupa ce ispravi, Liza lauda motivul, Maria Dmitrievna rosti āFermecator !ā, iar .Ghedeonovski striga : āAdmirabil. Atit poezia cit melodia sint la fel de incintatoare !...ā Lenocika se uita la cintaret cu Š¾ venerat-ie copilareasca. intr-un cu- vint> tuturor celor de fa|a le placu foarte mult opera tina- rului diletant. Insa dincolo deāusa salonului, in antreu, se opri un batrin, care de-abia atunci intrase caruia ā jude- 1 Stingindu-se incetui cu incetui (itj. 15
cind dupa expresia fe|ei sale abatute Ā§i dupa mi^carea ume-' rilor ā roman^a lui Pan$in, deĀ§i foarte placuta, nu-i f acuse nici Š¾ impresie. Dupa ce agtepta un pic Ā§i-Ā§i Ā§terse praful de pe cizme cu Š¾ batista mare, omul nostru iĀ§i miji deodata ochii, i$i strinse buzele intr-o expresie posaca, iĀ§i incovoie spinarea, care Ā§i a?a era cam girbova, Ā§i paĀ§i incet in salon. ā A ! Hristofor Fedorici, ziua buna ! exclama cel dintii PanĀ§in ?i sari repede de pe scaun. Nici n-am banuit ca sip- teji aici, in fa|a domniei-voastre nu m-aĀ§ fi incumetat pentru nimic in lume sa-mi cint roman^a. fptiu ca nu sinteti amator de muzica uĀ§oara. ā Eu hu ascultat, grai intr-o ruseasca stilcita cel 'ce intra in salon Ā§i, inclinindu-se in fa^a tuturor, se opri stin- gaci in mijlocul odaii. ā Monsieur Lemm, spuse Maria Dmitrievna, a|i venit ā sa da|i Lizei lect-ia de muzica ? ā Nu, nuā lui Lisafet Mihailovna, ci lui Elen Mi- hailovna. ā Atunci, foarte bine ! Lenocika, treci sus cu dom- nul Lemm. Batrinul porni in urma feti^ei, dar Pansin il opri. ā Sa nu pleca|i dupa lec|ie, Hristofor Fedorici, ii spuse acesta, eu Ā§i Lizaveta Mihailovna vom cinta so- nata lui Beethoven la patru miini. Batrinul mormai ceva sub nas ; iar Pankin continua sa-i vorbeasca nemjeste, pronun^ind gre^it cuvintele: ā Lizaveta Mihailovna mi-a aratat cantata religi- oasa pe care i-a|i dedicat-o ā e Š¾ bucata minunata ! Va rog sa nu crede^i cumva ca nu ^tiu 'sa pre|uiesc mu- zica serioasa, ā¢ dimpotriva : uneori e plictisitoare, in schimb e foarte instructive. Batrinul roĀ§i pina in virful urechilor, arunca Š¾ pri- vire pieziĀ§a spre Liza ?i ie$i grabit din camera. Maria Dmitrievna il ruga pe Pankin sa repete ro- man|a ; el insa declara ca nu vrea sa jigneasca urechea unui neamt erudit $i propuse Lizei sa cinte mai degraba sonata lui Beethoven. Atunci Maria Dmitrievna. ofta $i, la rindul ei, il pofti pe Ghedeonovski sa faca Š¾ plim- bare prin gradina. ā A? vrea,- ii spuse ea, sa mai vorbim Ā§i sa va cer sfatul asupra bietului nostru Fedea. Pe fa|a lui Ghedeonovski tresari un zimbet larg, se inclina, iĀ§i lua cu doua degete' palaria Ā§i manuĀ§ile rin- 16
duite frumos pe borul ei ie?i impreuna cu Maria Dmi- trievna. In oclaie ramasera Pankin Ā§i Liza ; ea aduse. $'i deschi se partitura sonatei ; amindoi se asezara tacu|i la pian. De sus se auzeau sunetele slabe ale gamelor exe- cutate de Lenocika, cu degete nesigure. V HRISTOFOR THEODOR GOTLIEE Lemm s-a n&scut in 1786, in oraĀ§ul Kemnitz din Saxonia, intr-o familie de muzicanfi saraci. Tatal lui cintase la corn, iar maica-sa la harpa. El insuĀ§i se apucase, inca de la virsta de cinci ani, sa invete trei instruments deosebite. La opt ani ramasese orfan, iar la zece incepuse sa-si ci^tige singur bucatica de piine cu arta sa. Mult timp a dus Š¾ via|.a de vagabond, cinta oriunde ā prin circiumi, in bilciuri, la nunt-i faranesti si la baluri. In sfir?it a nimerit intr-o or- chestra Ā§i, ridicindu-se treptat, a ajuns dirijor. Ca execu- tant, era destul de slab ; dar muzica Š¾ cuno$tea temeinic. La virsta de douazeci si opt deā ani Lemm a venit in Rusia. L-a adus un mare boier, care nu putea sulāeri muzica, insa, din vanitate., Š¦ŠæŠµŠ° orchestra. La el, Lemm a stat vreo Ā§apte ani, in calitate de capelmaistru, dar a piecat cu miinile goale ; boieral s-a ruinat, la inceput a vrut sa-i dea Š¾ po- 1Š¦Š°, dar pina la urma a refuzat $i acest lucru, intr-un cu- vint, nu i-a platit nici un sianf.. Unii Ā§i al|:ii 1-au sfatuit sa piece ; el insa n-a vrut sa se intoarca acasa cerĀ§etor, venind din Rusia ā din marea Rusie, acest sac cu aur al arti$tilor. A hptarit sa ramina aici ?i sS-?i incerce norocul. Timp de douazeci de ani sarmanul neamt si-a incercat norocul : a stat pe la fel de fel de domni. A fost Ā§i la Moscova,$i in capitate de gubernii. A suferit Ā§i a indurat multe ; a cunos- cut saracia ; s-a zbatut ca pe^tele pe uscat ; dar gindul de a se intoarce in patrie nu l-a parasit niciodata, cu toate mize- riile prin care trecuse ; numai gindul acesta ii dadea puteri. TotuĀ§i, soarta n-a vrut sa-i harazeasca aceasta prima ?i ul- tima fericire ; la cincizeci de ani, bolnav, vlaguit prea de timpuriu, el s-a impotmolit in oraĀ§ul O... ?i a ramas aici pentru totdeauna, pierzind definitiv orice speran|a de a parasi Rusia, pe care dealtfel n-o putea suferi, dincl lectii pentru a-Ā§i duce de azi pe miine mizera-i existenja. Lemm 17
nu se bucura de Š¾ infabi?are care sS-1 avantajeze. Era mic de statura, ad us de spate, cu omoplafii'strimbi ie^iti in afara. Avea burta supta, taipile picioarelor man Ā§i late, degeteosoase incovoiate, cu unghii vinete, miini rosii vrndase... Fafa-i plind de zbircituri, obrajii supbi ?i buzele strinse pe care le mtsca necontenit, de parca rumega, ca si tacerea lui obtsnuita ii dadeau Š¾ infabisare aproape sinistra. Parul carunt ii atirna in smocuri peste fruntea te^ita. Ochii mici imobili pilpiiau inabu^it, ca ni$te carbuni aproape stin^i. CĀ£lca greoi, clatinindu-$i lafiecare pas trupul moliu. Uneori miĀ§carile sale aminteau de dichiseala natinga a unei cucuvele inchise in colivie, cind i?i da seama caeste privita, de$i abia daca vede cu ochii sai uria^i, galbeni, clipind spe- riabi somnoro^i. Durerea neindurStoare, inradacinata, a pus pe bietul muzician pecetea-i fatala, i-a schimonosit i-a pocit figure, $i a$a destul de Ā§tearsa. Dar .cel ce Ā§tia sd nu se opreasca la primele impresii, acela distingea ceva blind, cinstit ?i neobi?nuit in .aceasta fiinja aproape dis- trusa. Admirator al lui Bach $i Haendel, stapin pe me^te^u- gul sau, inzestrat cu Š¾ imaginable vie Ā§i cu.acea indrazneala in idei accesibila numai nembilor, Lemm ar fi ajuns cu tim- pul ā cine Ā§tie ? ā in rindul marilor compozitori ai patriot sale, daca viafa 1-ar fi calauzit pe alte cai. Dar nu s-a nSscut sub Š¾ stea norocoasa ! A scris mult in via|a, dar n-a ā¢ izbutit sa-^i vada pubUcata nici una din operele sale. Nu $tia sa se apuce de treaba cum se cuvine, sa se ploconeasca atunci cind e ,cazul sau sa intervina la timp. Cindva, de- mult de- tot, unul dintre admiratorii $i prietenii sai, tot neamb ?i tot sarac, editase pe socoteala sa doua sonate de-ale lui, dar Ā§i aces tea ramasesera in intregime prin sub- solurile magazinelor de muzicci ; ele cazusera in tacere si farft sa lase^vreo urma, parca cineva le-ar fi aruncat noap- tea intr-un riu. In cele din urma, Lemm a pus cruce la tot, pe de alia parte ?i anii s-au facut simbiti : a ajuns aspru. s-a anchilozat in totul, odata cu degetele care i-au inbepe- nit... Singur, cu Š¾ bucatareasa in virsta, pe care a scos-o dintr-un azil de batrini (nu fusese casatopt niciodata), i$i ducea veacul in O..., intr-o casuba, nu departe de casa Kali- tinilor. Ii placea mult sa se plimbe ; citea Biblia, Š¾ culegere de psalmi a protestan filer Ā§i pe Shakespeare in traducerea lui Schlegel. De mult nu mai compunea nimic ; se vede insa ca Liza, eleva lui cea mai buna, a $tiut sa-1 inspire : a scris pentru ea cantata despre care amintise PanĀ§in. Cu- ts
vinetele cantatei au fost imprumutate din culegerea aceea de psalmi ; citeva versuri le-a scris chiar el. Cantata era nentru doua coruri : corul fericitilor Ā§i cel al nefericitilor. La sfir?it, amindoua corurile se impaeau si cintau impre- una : āDumnezeule milostiv, miluieste-ne pre noi, pacatosii, si izbaveĀ§te-ne de orice ginduri viclene si nadejdi pamin- Pe coperta scrisa foarte ingrijit, ba chiar desenata, se putea citi : āNuniai cei drepti au dreptate. Cantata religi- oasa. Compusa Ā§i dedicate. domnisoarei Elizaveta Kalitina, eleva mea distinsa, de profesorul ei H.T.G. Lemm." Cuvin- tele āNumai cei drepti au dreptate4* si āElizaveta Kalitinaā- erau inconjurate de raze. Mai jos se afla Š¾ nota : āNumai pentru dumneavoastra, filr Sie cilleinā. De aceea ro$ise Lemm $i se uitase piezi? la Liza ; il duruse foarte mult cind, in fa|a lui, Pansin pomenise despre cantata. VI PANKIN LUA, CU VIGOARE Ā§1 ŠŠ- tarire, cele dintii acorduri ale sonatei (el era mina a doua), Liza insa nici nu incepu partea sa. El se opri $i Š¾ privi. Ochii Lizei, plini de nemultumire, se uitau (inta la dinsul, pe buzele sale nu era nici umbra de zimbet. Toata figura ei avea intiparit ceva sever, aproape trist. ā Ce-i cu dumneavoastra ? Š¾ .intreba Pankin. ā De ce nu v-afi (inut de cuvint ? il mustra ca. V-am aratat cantata lui Hristofor Fedorici cu conditia sa nu-i po- meni|i nici Š¾ vorba.- ā Recunosc ca sint vinovat, Lizaveta Mihailovna, nu $tiu cum a venit vorba. ā L-a(i suparat ā ca si pe mine. I-am pierdut in- crederea. ā Ce pot sa fac Lizaveta Mihailovna ? De cind eram de-Š¾ schioapa nu pot sa-i suf ar pe nemti : parca ma im- pinge mereu ceva ca sa-i necajesc. ā Ce spuneti, Vladimir Nikolaici ? Neamtul acesta e un Š¾Ń sarac, stingher $i zdrobit, nu va e mila de dinsul ? Va face placere sa-1 necajiti ? Pankin se sim(i stingherit. ā Avefi dreptate,- Lizaveta Mihailovna, rosti. Vinova- ta-i ve^nica mea nesocotinta. Nu, nu ma contrazice|i ; ŃŠ¹ 19
cunosc foarte -bine. Nesocotinja asta mi-a adus mult rau. Datorita ei lumea ma socoteĀ§te egoist. Pansin tacu. Cu oricine incepea Š¾ discujie, el Š¾ is- pravea de obicei vorbind despre sine insuĀ§i, izbutind ā nu Ā§tiu cum ā s-o intoarca intr-un mod simpatic Ā§i deli cat, sincer, parca.involuntar... ā lata, chiar in casa asta, continua el, mama imi arata, desigur, atita bunavoin^a.ā ea-i asa de buna ; dumnea- voastra... de fapt, nu stiu ce parere ave|i despre mine ; in schimb matu^a pur Ā§i simplu nu ma poate suferi. Pesemne si pe ea am suparat-o cu vreun cuvint nerod, nesocotit... Ea nu ma are la inima, nu-i aĀ§a ? ā Da, ii raspunse Liza, cu oarecare intirziere, nu-i sinteti pe plac. . Pankin Lsi plimba nervos degetele pe claviatura ; un zimbet abia perceptibil ii luneca pe buze. ā Ei, $i dumheavoastra ros.ti, el, ma crede^i, tot a$a, egoist ? ā Va- cunosc prea pu|in, zise Liza, dar nu va socotesc egoist ; dimpotriva, trebuie sa va fiu recunoscatoare... ā $titi, ?tiu ce vre|i sa spune^i, Š¾ intrerupse Pankin si-si trecu iara^i degetele peste claviatura, pentru note, pentru -car^ile pe care vi le aduc sau desenele proaste cu care va impodobesc albumul etc. etc. Pot sa fac toate aces- tea $i, tdtusi, sa fiu egoist. Indraznesc sa cred ca nu va plic- tisi|i cu mine Ā§i nu ma tinefi drept un om rau, cu toate acestea credent ca eu ā cum naiba se spune ? ā pentru Š¾ vorba de duh nu-mi cru| nici fatal, nici prietenul. ā¢ ā Sinte|i distrat $i uituc, ca to^i oamenii de lume, rosti Liza, asta-i tot. - Pansin se intuneca un pic. ā Ascultati-ma, spuse el, sa nu mai vorbim despre mine. Sa ne ocupam de sonata noastra. Un singur lucru va rog, adauga el, netezind cu mina filele caietului de pe pu- pitru, puteti crede despre mine orice doriti, numifi-ma chiar egoist, ce-a$ putea sa fac ! dar sa nu-mi spuneti ca-s om de lume ; porecla asta mi-i nesuferita... Anch'io sono pittore. eu sint artist, de$i prost, $i am sa va dovedesc _ chiar .acum ca sint un artist prost. Sa incepem ! ā Daca yre|i, putem incepe, zise Liza. Primul.adagio merse dest.ul.de bine, de$i Pankin gre$i de mai multe ori, ŠŠøŃŠ°^ŠŠµ proprii Ā§i cele invatate pe de 20
rost le execut a foarte dragu|, insa un text nou il descifra greu. in schimb partea a doua a sonatei ā un allegro ā nu merse deloc. Dupa douazeci de mĀ£surifl Pansin ā ramas cu doua masuri in urma ā nu mai rezista Ā§i, rizind, i$i in~ departa scaunul. ā Nu, exclama el, azi nu pot cinta ; bine ca Lemm nu ne aude, el ar lesina. Liza se scula, inchise pianul $i se intoarse spre Pansin. ā Ā§i acum, ce mai facem ? il intreba. ā Intrebarea va caracterizeaza ! Nu pute|i sta nici un moment cu miinile incruciĀ§.ate, Prin urmare, daca voi(i, hai sa desenam, pina nu se intuneca de-Š° binelea. S-ar putea ca cealalta muza ā muza desenului ā cum naiba Š¾ chema... am uitat... sa-mi fie mai binevoitoare. Unde vi-i albumul ? Mi-aduc aminte ca nu mi-am sfirĀ§it peisajul. Liza trecu in odaia de alaturi ca sa aduca albumul ; iar Pankin, ramas singur, isi scoase batista fin& din buzunar, i$i freca cu ea unghiile si se uita, parca chiori?, la miinile sale. Avea ni$te miini foarte frumoase Ā§i albe ; pe degetul mare de la mina stinga purta un inel de aur in forma de spirala. Liza se intoarse. Pankin se a$eza la fereastra si deschise albumul. ā Aha ! izbucni el. Vad ca v-afi apucat sa-mi copia^i peisajul ā foarte frumos ! Foarte bine ! Doar aici ā da^i-mi un creion ā umbra nu-i destul de pronunfatS. UitaĀ£i-va ! $i PanĀ§in, cu gesturi largi, trase citeva linii lungi. El desena, totdeauna, acela^i peisaj : in prim ^plan ni$te copaci mari ?i ciufuliti, iai' in dep&rtare Š¾ poiana si nLste munfi zimt:ati la orizont. Liza se uita, peste umarul s&u, la lucrare. ā La desen, ca-ndeobste in via|a, grai Pankin, ple- cindu-si capul cind spre dreapta, cind spre stinga, u^urin^a Ā§i indraznealasmt lucrul de capetenie. in acecasi clipa intrS in camera Lemm Ā§i, salutind sec, vru sa se retraga. Pan$in arunca insa la Š¾ parte albumul ?i creionul si-i taie drumul. ā incotro, stimatc Hristofor Fedorici ? Nu ramineti la ceai ? i * ā Ma due acasa, raspunse Lemm cu Š¾ voce moroca- noasa, ma doare capul. 21
ā Fleacuri, ramineti ! Vom discuta despre Shakes- peare. ā Ma doare caput, repeta batrinul. - ā In lipsa domnici-voastre, ne-am apucat de sonata lui Beethoven, urma Pankin, prinzindu-1 prietenos cu bra|ul de talie si.zimbinduH deschis, dar treaba n-a mers de fel. In- chipuilj-va, n-am putut sa iau corect nici doua note. ā Mai bine a^i cintaāromanfc dumneafostr, ii raspunse Lemm, desfacindu-se din imbra[i$are, Ā§i iesi. Liza alerga dupa dinsul. 11 ajunse pe scari. ā Hristofor Fedorici, asculta|i-ma, ii spuse in nem- te?te, conducindu-1 pina la poarta prin iarba verde din curie, ingrijit taiata, ma simt vinovata fata de dumneavoas- tra, ierta|i-ma ! Lemm nu raspunse nici un cuvint.. ā I-am aratat lui Vladimir Nikolaici cantata, am fost incredintata ca Š¾ va aprecia, $i intr-adevar i-a placut foarte mult. Lemm sc opri. ā ā Nu-i nimic, dadu el raspunsul in ruse$te ; apoi adauga in- limba sa natala : Dar el nu poate ini/slege ni- mic,* cum de nu va da(i searna ? El e un diletant $i atita tot ! ā Sintefi nedrept cu dinsul, sus(inu Liza; el in|;e- lege orice Ā§i poate sa faca singur aproape totul. ā¢ ā Da, totul de calitatca a doua, ā¢ maria de.duzina. de mintuiala. Tocmai ceea ce place lumii, $i el place : se multurnerte cu asta ā bravo lull lar eu nu ma supar deloc. Cantata asta si cu mine sin tern doi batrini pro^ti; ma simt pu^in ru^inat, dar nu-i nimic. ā lerta^i-ma, Hristofor Fedorici, repeta Liza. ā Nu-i nimic, nu-i nimic, ii raspunse el din nou in ruse^te, sinte|i Š¾ fata buna... Dar iata ca va vine cineva. Ramineti cu bine. Intr-adevar sinte^i Š¾ fata: foarte buna. $i Lemm porni cu paĀ§i grabifi spre. poarta prin care intra un -domn necunoscut, intr-un pardesiu gri $i cu Š¾ palarie largS de paie, Salutindu-1 cu respect (avea obi- ceiul sa salute orice persoana nou venita in oraĀ§ ; iar cind intilnea cunoscu^i pe strada, i$i intorcea capul in altS parte), Lemm trecu pe linga/el ?i se mistui'din- colo de gard. Necunoscutul se uita nedumerit in urma lui; apoi, privind-o cu atenjie pe Liza, veni drept la ea. 23 '
VII - NU MA RECUNOASTETI, ROSTI novi venit, sco|indu-$i paiaria, eu insa v-am recunoscut, desi au trecut opt ani inchcia[i de cind v-am vazut ul- tima oara. Pe atunci era|i Š¾ * fetifa. Eu sint Lavre|ki. Mama e acasa ? Pot s-o vad ? ā Mama va fi foarte bucuroasa, ii raspunse Liza, a si aflat ca Š°{1 sosit. ā Mi se pare ca va zice Eljzaveta, rosti Lavre^ki, urcind scarile de la intrarc. ā Da. - * ' - f ā¢ ā Va tin bine minte ; de pc atunci avea|i Š¾ figura ŃŠµ-fi ramine intiparita in memorie. Cindva va aduceam bomboane. Liza ro?i Ā§i se. gindi : ce om straniu ! Lavre|ki se opri un minut in antreu. Liza intra in salonul in care rasu- nau glasul ?i risul lui Pankin ; el povestea Mariei Dmi- trievna ?i lui Ghedeonovski, care intre timp se intorse- sera din gradina, nu $tiu ce birfa auzita in ora?, rizind zgomotos de cele istorisite chiar de el. Auzind numele lui Lavrefki, Maria Dmitrievna se tulbura adinc, se in- galbcni ?i iesi sa-1 intimpine. ā Ziua buna, ziua buna, scumpul meu cousin 1 ! iz- bucni ea cu Š¾ voce taraganata, aproape plingatoare. Ma bucur ca te vad 1 ā .Ziua buna, draga mea veri?oara, raspunse Lavre(ki ?i-i strinse prietcnos mina intinsa. Cum o.mai ducefi ? ā la loc, ia loc, scumpul meu Feodor Ivanici. Vai, cit is de bucuroasa ! Da-mi voie, mai intii, sa~|i prezint pc fiica mea Liza... ā M-am ?i prezentat singur Lizavetei Mihailovna, Š¾ intrerupse Lavretki. ā . ā Monsieur Pan?in... Serghei Petrovici Ghedeonovski. Dar lua|i loc, va rog ! Ma uit la dumneata ?i, drept sa-ti spun, nici nu-mi vine sa-mi cred ochilor. Cum Š¾ mai duci cu sanatatea ? ā Dupa cum se vede : e infloritoare. Dar ?i dumneata verisoara, sa nu-|i fie deā deochi, n-ai slabit in a.ce?ti opt ani. * Var (Jr.), - 23
ā Cind te ginde^ti de cit timp nu ne-am vazut ! rosti pe ginduri Maria Dmitrievna. De unde vii acum ? Unde Jj-ai lasat... adica am vrut sa spun, se grabi gazda sa adauge, am vrut sa spun : ai venit pe mai mult timp la noi ? ā Acum. am sosit din Berlin, raspunse Lavrenti, iar mime plec la ^ara,-probabil pe mai mult timp. ā Desigur ca vei locui la Lavriki. . ā Nu la Lavriki ; mai am, la vreo 'douazeci $i cinci de verste de aici, un catun ; acolo ma due. ā E vorba de catunul care |i-a ramas de la Glafira Petrovna ? ā Intocmai. ā Da-mi voie, Feodor Ivanici ! Dar la Lavriki ai Š¾ casa incintatoare ! / Lavretki i$i incrunta usor sprincenele. ā Da... insa si in catunul acela se afla un corp de casa ; deocamdata nu-mi trebuie nimic mai mult. Pentru mine acuma locui acela-i cel mai potrivit. Maria Dmitrievna se zapaci iarasi intr-atit, incit se indrepta de sale si iĀ§i desfacu bratele. Pankin ii veni. in ajutor Ā§i intra in vorba cu .Lavretki. Maria Dmitrievna se linifj>ti; se lasa pe speteaza fotoliului $i doar din cind in cind mai scotea cite un cuvint ; dar, in acelasi timp, i$i privea oaspetele atit de compatimitor, ofta asa de semnificativ $i dadea din cap cu atita triste|e, incit acesta nu mai putu rabda pina la urma $i Š¾ intreba daca nu se simte bine. ā Slava Domnului, ii raspunse Maria Dmitrievna, dar de ce ma intrebi ? ā Asa, mi s-a' parut ca nu te prea lauzi cu sanatatea. Maria Dmitrievna isi Itia Š¾ infati$are grava Ā§i pu|in jignita. āDaca-i asa, se gindi ea, mi-e totuna. Se vede ca tie, taica, nici nu-|i pasa ; altul s-ar fi prapadit de atita amar, pe'cind tu te-ai mai si implinit.ā Maria Dmitrievna nu finea la eticheta cind vorbea cu sine in- saĀ§i ; cu vQce tare se exprima mai elegant. Ihtr-adevar, Lavretki nu semana cu Š¾ victima a ursi- tei. Avea 6 fa|a tipic ruseasca; obrajii ro^ii, Š¾ frunte mare $i alba, nasul pu|in cam borcanat, buzele drepte $i late ; totul in el rasfringea Š¾ sanatate de stepa, o. for^a trainica,' fara istov. Era cladit de nadejde ; iar parul blond i se cirlionja pe cap, ca la un tinar. Numai in 24
āochii sai alba^tri, bulbucati Ā§i pufln cam fic?i, se putea citi ca un fel de ingindurare sau de oboseala ; iar glasul ii sima parca prea monoton. Intre timp, Pan?in intretinca mai departe conversa|ia. Aduse vorba despre rentabilitatea fabricarii zaharului, asupra careia citise nu demult doua broĀ§uri frantuze^ti Ā§1, cu Š¾ modestie senina, incepu sa le insire conjinutul, fara sa pomeneasca dealtfel nici un cuvint despre ele. ā Asta-i Fedea ! se auzi deoclata in camera vecina, prin u$a intredeschisa, vocea Marfei Timofeevna. In- to cmai, e Fedea ! $i batrina intra * cu pas vioi in salon. Lavretki nici nu apuca sa se ridice de pe scaun, cind ea 11 Ā§i imbra^isa. Infati$eaza-te, sa te vacl, rosti ea, inde- partindu-se din fa|a lui. Ei, ce bine ara^i ! Ai imbatrinit, dar nu te-ai, uritit deloc, zau ! Si ŃŠµ-mi saruti miinile ā saruta-ma pe obraz, .daca nu t-i-i scirba de fata mea zbircita. Desigur, nici n-ai intrebat daca mai 'traieste cumva matu^a ? Si ai crescut doar in bratele mele, Ā§tren- garule ! Ei, dar nu-i nimic, unde sa te mai ginclesti la una ca mine ! Foarte frumos ai facut c-ai venit. Ei, maica, adauga adresindu-i-se Mariei Dmitrievna, dar 1-ai ospatat cu ceva ? ā Nu vreau nimic, se grabi _sa-i taie vorba Lavretki. ā Cel putin ia un ceai, taica. Doamne Dumnezeule ! Vine nu ?tiu de unde $i nu-i poftit nici la Š¾ ceasca de ceai. Liza, du-te ?i ingrijeste-te, dar mai repede. Imi aduc aminte ca de mic era-un mincau Ā§i jumatate ; cred ca si acum nu se da in laturi de la Š¾ bucatica buna. ā Respectele mele, Marfa Timofeevna, spuse Pansin. apropiindu-se dintr-o parte de batrina in verva si se ploconi adinc in fata ei. āS-avem iertare, domnul meu. raspunse Marfa Ti- mofeevna, nu te-am bagat de seama din pricina bucu- riel Ai inceput sa semeni cu maica-ta, draguta de ea, urma batrina, indreptindu-se din nou spre Lavretki, nu- mai la nas semeni cu tata ; cum a fost, a$a a $i ramas. $i pe mult timp ai venit la noi ? ā Miine plecj matu^ico ! ā Incotro ? ā¢ā La mine, la Vasilevskoe. ā Miine ? ~ Miine. ; 25
ā Ei, daca zici miine, fie $i miine ! Doamne ajuta ! Tu stii mai bine. Numai vezi, sa vii sa-ti iei ramas bun. - Batrinica il mlngiie pe'obraz. Nu credeam c-am sa ajungsa te mai vad. $i nu cam-as fi pregatit sa mor ; nu, crcd ca Š¾ mai due inca vreo zece ani : noi to|i, Pes- . tovii, avem viafa lunga ; raposatul bunicul tau ne spu- nea uneori ca avem doua viefi. Da cine $tie cit ai mai fi umblat haimana prin strai nutate ? ! Da de voinic. eĀ§ti voinic ; dare mai po|i sa ridici, ca altadata, zece puduri cu Š¾ singura mina ? Raposatul tatal tau, darta-ma, cit era el de sucit, dar a facut Š¾ treaba buna ca ti-.a tocmit un elvetian ca sa -te dascaleasca. Tii minte cum va ba- teafi cu pumnii ; asta, parca, se numea gimnastica ? Ei, dar ce m-am pus pe atita cotcodaceala ; 1-am intrerupt ' . pe domnul Pan$m (niciodata nu-i pronunta numele cum se cuyine, adieu Pankin). Dealtfel, mai bine sa mergem la ceai. Haidem pe terasa ca sa-1 luam. Avem Š¾ fri^ca renumita ā nu ca la Londrele si la Parisurile voastre. Haidem, haidem ! Iar tu, Fediu?a, da-mi mina. Š ! da ce mina mare ai ! La bra|ul tau nu pofi cadea. Cu to|ii se sculara $i se indreptara spre terasa, afara de Ghedeonovski, care o-Ā§terse englezeĀ§te. In tot timpul convorbirii dintre Lavretki, . stapina casei, Pankin si Marfa Timofeevna, el statuse intr-un ungher, clipind atent $i tuguindu-^i buzele cu Š¾ curiozitate copilareasca : acum se grabea sa umple oraĀ§ul de vesti in legatuu-a cu noul oaspete. In aceea^i zi, pe la ceasurile unsprezece seara, iata ce se petrecea in casa doamnei Kalitina. Jos, in prag-ul salonului, prinzind un moment prielnic, Vladimir Niko- ]aici isi lua ramas bun de la Liza $i-i spuse, timnd-o de mina : āDumneavoastra $ti|i ce ma atrage aici ; stiti de ce vin mereu in casa asta. Aici. cuvintele nu-si mai au rostul, cind $i asa totu-i clar.ā Liza nu-i raspunse nimic. Fara sa zimbeasca, de-abia ridica din sprincene $i, re- mind, i?i >atinti privirea in du^umea, dar nu-$iāretrase mina. Iar sus, In odaia Marfei Timofeevna, la lurnina candelei atirnate in fa|a icoanelor vechi $i sterse, La- vretki $edea intr-un fotoliu, cu coatele sprijinite pe ge- nunchi si cu fata in palme. Batrinica, stind dinaintea lui, ii mingiia. parul, din cind in cind, fara sa rosteasca ā vreun cuvint. El ramase acolo mai bine de un ceas ; 26
dupa accca i$i lua ramcis bun de la stapina casci. Aproape nimic nu spuse batrinei $i bunei sale prietenc ; dar nici ea nu-1 descusu... Ce rost ar fi avut vorbele ? Dcspre ce sa-1 mai descoasa ? $i fara asta ea infelegca totul, si fara asta 11 compatimea pentru toate cele ce-i umpleau inima fceste masura. VIII FEODOR IVANOVICI LAVRETKI (SlN- tem nevoiti sa cerem ingaduinfa. cititorului de a intre- rupe, pentru un timp, firul povestirii noastre) se tragea dintr-o spifa veche de nobili. Stramo$ul familiei venise din Prusia, pe vremea cneazului Vasili cel Orb, care-1 daruise cu doua sute de deseantine de pamint, in regiu- nea Bejetk. Multi dintre urma?ii sai au avut felurite slujbe, s-au oplo^it pe linga cneji si oameni de vaza prin voicvodate indepartate, dar nici unul nu s-a inaljat mai sus de stolnic ?i n-a agonisit avcre* mare. Cel mai bogat $i mai insemnat-dintre to(i Lavretki .a fost strabunul de singe al lui Feodor - Ivanici Ā§i anume Andrei, un om aspru, impertinent, de^tept ?i viclean. $i astazi gura lumii mai pomene^te de samavolniciile sale, de firea-i turbata, de darnicia nesabuita de lacomia lui fara sab Era foarte gras ?i inalt de statura. Avea Š¾ fata smeada si nu purta barba; graseia $i parea adormit. Dar, cu ett vorbea mai incet, cu atit mai tare tremurau loti cci din jurul lui. $i~a gasit nevasta pe masura lui : avea ochii bulbucati, nasul coroiat,. fata galbcna si rotunda. Se tra- gea din neam de |igani, era arfagoasa ?i razbunatoare. cu nimic mai prejos de barbatul sau, care odata era cit pe ce s-o omoare, dar caruia ea nu-i putu supravie(ui, cu toate ca se ciondanise cu el Š¾ via|;^ intreaga. Fiul lui Andrei ?i bunicul lui Feodor, Piotr, nu semana cu fatal sau ; a fost un boier oarecare de la fara, cam zanatic, certare|; $i mototol, brutal, fara sa fie rau, ospitalier amator de vinatori cu ciini. Trecusc de treizeci de ani cind a mostenit de la fatal sau doua mil de iobagi, stru- nifi cu stra^nicie. El insa i-a lasat curind de capul lor, a vindut Š¾ parte de mo$ie si a rasfatat slujitorimea de la curte. Ca ni$te gindaci se adunau din toate partile oameni 27
de nimic, cunoscu{.i $i necunoscu|i, umplind conacul lui mare, primitor $i neingrijit. Toti se ghiftuiau cu ce se nimerea, dar pe saturate, beau pina se imbatau Ā§ter- peleau tot ce se putea, proslavind preamurind pe sta- pinul cel blind ; iar acesta, cind nu-i erau boii acasa, i$i preamarea el oaspe|ii numindu-i trintori $i lichele, dar fara ei il prindea uritUl. Nevasta lui Piotr Andreici era Š¾ f emeie smerita ; Š¾ luase dintr-o f amilie. megie^a, dupa alegerea Ā§i din porunca tatalui sau ; ii zicea Anna Pav- lovna. Ea nu se amesteca in nimic. Primea cu caldura oaspeti ?i-i placea sa piece in vizite cu trasura, desi zicea Ccipudratul parului eramoarcea ei. ,,i|i pun, povesteaeala batrine|e, Š¾ caciula |uguiata de pisla in cap, i|i piaptana tot parul in sus, ti-1 ung cu seu, $i-l presara cu faina, i|i infig agrafe de fier ā de nu te mai po|i spala dupa asta ; iar in vizita nu po|i merge nepudrata, s-ar simf,i jigpite gazdele.ā ii placea sa piece la plimbare cu trapa?ii. Era gata sa joace car|r de diminea|a pina seara Ā§i totdeauna acoperea cu mina cistigul de citeva copeici ce-i rcvenea, cind se intimpla ca barbatu-sau sa se apropie de masa de joc. In schimb toata zestrea ei, to|i banii, i-a dat in admi- nistrarea lui iresponsabila. Ea i-a facut doi copii : un fecior, Ivan, tatal lui Feodor, Ā§i Š¾ fiica, Glafira. Ivan n-a fost crescut in casa, ci la Š¾ matu$a batrina bogata, prin|esa Kubenskaia, care 1-a juruit ca mo^tenitor (altfcl tatal sau nu 1-ar fi dat) ; il imbraca papula, ii angaja fel de fel de prof esori, 1-a dat pe mina unui franjuz, fost abate, discipol de-al lui Jean-Jacques Rous- seau, un oarecare m-r Courtin de Vaucelles, un tarlatan abil $i rafinat, dupa spusele ei, la fine fleur 1 a emigranti- lor. in cele din urma ea se casatori cu aceasta fine fleur Ā§i, apropiindu-se de Ā§aptezeci de ani, trecu pe numele lui toata averea sa ; curind dupa aceea, sulemenita, parfu- mata cu ambra a la Richelieu,' inconjurata de arapa?i, de ca|ei cu picioare subtiri ?i de papagali guralivi, a murit pe Š¾ canapelu|a strimta de matase, stil Ludovic al XV-lea, in miini cu Š¾ tabachera de email lucratS de Pe- titot ; ?i a raposat parasita de sot : lingu^itorul domn Courtin a preferat s-o Ā§tearga la Paris cu banii ei. Ivan implinise de-abia nouasprezece ani cind i-a cazut aceasta riapasta pe cap (avea. in vedere casatoria printesei, nu moartea ei). N-a vrut sa mai ramina in casa matuĀ§ii -1 Floarea (fr.). 28
sale, unde ā din mostenitor bogat ā s-a trezit pe ne- a?teptat un intre|inut. La Petersburg, societatea in care crescuse $i-a inchis portile in fata lui. Sim|ea aversiune la gindul ca va intra intr-o slujba grea Ā§i obscura, por- nind de la treapta cea mai de jos (lucrurile se petreceau chiar la inceputul domniei imparatului Alexandru). A fost nevoit, vrind-nevrind, sa se intoarca la tatal sau, la |ara. Cuibul natal i se paru'murdar, sarac Ā§i ticalos ; la fiecare pas se simtea jignit de felul de viatS din acest fund de stepa ?i de atmosfera apasatoare de aici. Uritul il rodea. In schimb, nici ceilal|i ai casei, in afara de maica-sa nu-1 priveau cu ochi buni. Tatalui nu-i pla- ceau apucaturile lui de om de capitala : fracurile, jabou- rile, cartile, flautul, aspectul ingrijit, in care veclea ā nu fara temei ā Š¾ delicate},a exagerata. La fiecare pas se plingea Ā§i bodoganea impotriva fiului. āNimic nu-i place aici, spunea el, la masa face mofturi, nu maninca, nu poate suferi aerul inchis $i duhoarea oamenilor, ve- derea betivanilor il indispune, sa nu indraznesti sa te bati fata de dinsul, slujba nu vrea sa ia : cica-i e ?ubreda sanatatea. Ptiu, ce mai razgiiat ! Si toate-i vin de-acolo ca si-a impuiat capul cu Voltaire.ā Batrinul nu-1 prea agrea pe Voltaire Ā§i cu atit mai mult pe ,,ereticulā de Diderot, desi nu citise nici un rind din operele lor : citi- tul nu era de el. Piotr Andreici nu gresea : intr-adevar, si Diderot Ā§i Voltaire erau in capul fiului sau, si- nu numai ei ā ci si Rousseau, Raynal, Helvetius si multi alti autori asemenea lor se aflau in capul lui, dar numai in cap. Fostul Clascal al lui Ivan Petrovici, abate in rc- tragere si enciclopedist, s-a multumit sa imbuibe capul clevului sau cu toata infelepciunea veacului al XVIII-lea ; " iar acesta umbla plin de ea. In|elepciunea se afla in el, dar fara sa se amestece cu singele lui, fara sa-i patrunda in suflct si fara sa se manifesto prin convingeri nestra- mutate... Dar oare i se putea pretinde unui tinar, acum cincizeci. de ani, sa aiba convingeri, cind nici astazi nu am ajuns pina la ele ? Ivan Petrovici ii stingherea in acelasi timp pe cei ce veneau in casa parintelui sau ; lui ii era sila de dinsii, iar el le insufla teama ; Ā§i nici cu sora sa Glafira, mai mare cu doisprezece ani, nu se in|,e- legea in nici un chip. Glafira era Š¾ fiinta stranie : urita, cocosata, slaba, cu ochii severi larg deschi^i $i cu buzele sub|iri $i strinse, semana la fata, la glas Ā§i in mi^carile 29
sale colturoase cu bunica ei, tiganca, nevasta lui Andrei. Dirza ?i autoritara, nici nu voia sa auda de ma- riti?. Intoarcerea lui Ivan Petrovici i-a displacut in mod ā¢ vadit ; cit timp prin+esa Kubenskaia 1-a |inut la dinsa, ea nadajduia sa primeasca cel pu^in Š¾ jumatate din mo?ia parinteasca : la zgircenie aducea cu bunica. Pe linga asta, Glafira il pizmuia pe fratele sau, care era atit de invafat, vorbea atit de frumos frantuze^te, cu accent pari- zian, iar ea abia daca putea pronun^a Ā»bonjour*ā $i ācom- ment vous portez-vous Ce-i drept, paring! sai nu pri- cepeau nici Š¾ boaba frantuzeste, dar asta nu-i facea nici cald, nici rece. Ivan Petrovici nu Ā§tia ce sa mai faca de dor Ā§i de urit. A stat un an la Jara, fara sa iasa/nicaieri, dar. Ā§i acela i s-a parut cit un deceniu. Numai fata de maica-sa isi mai usura inima si statea ceasuri intregi in odaile-i joase, ascultind palavrageala simpla a acestei femei blinde $i ghiftuindu-se cu dulceturi. S-a intimplat ca printre cameristele Annei Pavlovna sa fie Š¾ fata foarte frumusica, cu ochi senini Ā§i blinzi, cu trasaturi delicate, -numita Malania, zo fata cuminte ?i modesta. Ivan Petro- vici a pus ochii pe dinsa cum a vazut-o Ā§i s-a indragostit de ea : a indragit mersul ei sfios, raspunsurile timide, gla- sul lini^tit $i surisul blind. Cu ficcare zi ce trecea, ea-i parea mai dragufa. Ā§i fata s-a legat de Ivan Petrovici cu toata puterea inimii, cum numai tinerele rusoaice stiu sa se ataseze, si i s-a dat. Intr-o curte boiereasca de la tara nici Š¾ taina nu poate fi pastrata multa vreme. In curind toata lumea stia de legatura* cuconaĀ§ului cu,Malania. In ā sfir^it, vestea a ajuns Ā§i la urechile lui Piotr Andreici. In alte imprejurari se prea'poate ca el nici sa nu fi bagat de seama Š¾ intimplare atit de marunta ; dar parintele avea de mult pica pe fiul sau $i n-a pierdut prilejul de a-1 rusina pe inteleptul filfizon din Petersburg. S-a stirnit Š¾ furtuna de Jipete Ā§i de urlete. Pe Malania au ihchis-o intr-o magazie. Ivan Petrovici a fost chemat in fata ta- talui sau. La auzul strigatelor, Anna Pavlovna a venit in fuga. Ea a incercat sa-Ā§i lini^teasca barbatul ; dar Piotr - Andreici nu mai voia sa auda nimic. Ca un uliu s-a na- pustit asupra feciorului sau, 1-a facut destrabalat, ateu. fatarnic ; cu acest prilej Ā§i-a revarsat tot veninul ce-i clocea in suf let impotriva prinfesei Kubenskaia, 1-a im- pro?cat cu vorbe de ocara. La inceput, Ivan Petrovici a tacut Ā§i Ā§i-a pastrat cumpatul ; dar cind parintele a avut nastru^nicul gind de a-1 ameninta cu Š¾ pedeapsa ru^inoasa, ā 30
el n-a mai putu rabda. āEreticul de Diderot a ajuns iara?i la ordinea zilei, s-a gindit el, ei bine, -cel pu|in sa-1 pun la treaba ; a$teptati ŃŠøŠ¦Šæ, am sa va uimesc pe to|i.ā Ā§i pe locā Ivan Petrovici i-a raspuns tatalui sSu, cu glas lini?- tit $i doniol, de$i un tremur ascuns ii incrincena carnea, ca degeaba il invinuie$te de destrabalare, ca, deĀ§i nu cautS sa-$i acopere vina, el nu se da in laturi ca sa indrepte lucvurile, cu atit mai mult cu cit se socote?te deasupra ori- ŃŠ¹Š³Š¾Š³ prejudecati, $1 anume ca~i gatas-o ia de nevasta pe Malania. Rostind aceste cuvinte, Ivan Petrovici Ā§i-a atins, fara indoiala, |elul: intr-atit 1-a unnit pe Piotr Andreici, incit acesta numai ?i-a holbat ochii Ā§i a amu|it Š¾ clipa ; dai' numaidecit $i-a venit in fire $i ā cum era intr-un cojocel din blana de veverifa ?i cu picioarele goale in papuci ā s-a napustit cu pumnii asupra- lui Ivan Petro- vici care, ca inadins, .era pieptanat a la Titus in ziua aceea Ā§i purta un frac englezesc nou de culoare albastra, cizme cu ciucuri $i pantaloni ferche$i din piele de elan, ca turnati pe trup. Anna Pavlovna a tipat ca din gurfi de Ā§arpe si ?i-a acoperit fafa cu miinile, iar feciorul sau a zbughit-o la fuga prin toata casa, s-a napustit in curte, a sarit in gradina de zarzavat, a. fugit in livada, din livada a t-i?nit in drum ?i a tot alergat fara sa-Ā§i intoarca privirile pina cind in sfir$it n-a mai auzit in urma tro- potul greoi facut de pa$ii tatalui sau, nici |:ipetele aces- tuia. gituite ?i intretaiate... āStai, potlogarule ! striga acesta dih rasputeri. Stai, ea de nu, am sa te blestem !ā Ivan Petrovici s-a ascuns la un gospodar vecin, iai' Piotr Andreici s-a intors acasa istovit cu totul Ā§i nadu.?it ?i a declarat, de-abia tragindu-Ā§i suflarea, ca fiul sau n-are sa capete de la dinsul nici binecuvintare, nici mo?tenire. A poruncit sa fie arse toate cartile lui proste?ti, iar Malania sii fie dusa pe sus in satul cel mai indepartat. S-au gasit oameni buni care s-au pus pe urma lui Ivan Petrovici ?i i-au dat de Ā§tire despre toate cele. RuĀ§inat ?i fierbind de minie cum era, feciorul s-a jurat sa se razbune pe tatM sau Ā§i, in aceea?i noapte, a pindit caruta t&ra- neasca in care era dusa Malania. A rapit-o, a fugit cu dinsa calare in orasul cel mai apropiat ?i s-au cununat. Bani i-a dat vecinul,' fost marin'ar cu inima miloasa ?i ve^nic beat, stra?nic amator de felurite ispravi nobile, cum le spunea el. A doua zi, Ivan Petrovici i-a s.cris lui Piotr Andreici Š¾ scrisoare ironica, politicoasa ?i rece ; 31
far el a piecat in satul unde locuia varul sau de-al treilea, Dmitri Pestov, cu sora lui, Marfa Timofeevna, pe care cititorii Š¾ cunosc. Le-a povestit totul, le-a adus la cunoftinta ca-i gata sa piece la Petersburg, si-fi caute p slujba, fi i-a implorat sa-i gazduiasca so|ia cel pu|in un timp. La cuvintul ,,sotieā, a izbucnit intr-un plins amar fi, cu toata invafatura fi filozofia capatate in capi- tals, s-a aruncat cu umilin|a la picioarele rudelor sale, ca un faran sarac, $i s-a inchinat cu fruntea pina la pamint. Oameni milosi fi buni, fra^ii Pestov i-au primit cu drag rugamintea. El a stat la veri cam vreo trei saptamini, afteptind in taina raspuns la scrisoare, dar n-a venit nimic fi nici nu se putea sa vina. Aflind de cununia * fiului sau, Piotr Andreici a cazut la pat f i a oprit cu strafnicie s& se mai pomeneasca in fa|a lui numele lui Ivan Petrovici. Numai maica-sa, fara ftirea sofului, s-a imprumutat la protopop fi i-a trimis cinci sute de ruble, in asignate, pre- cum fi Š¾ iconifa sotiei sale. S-a temut sa serie, dar i-a tri- mis vorba lui Ivan Petrovici, printr-un om al ei, un t3ran uscativ, care putea sa calce pe zi cite faizeci de verste, sa nu-fi facS'prea mult singe.rau, ca, poate, Š¾ da Dumnezeu f i totul se va pune la cale, iar parintele- se va imbuna ; ca fi ea fi-ar fi dorit Š¾ alta ndra, dar se Vede.ca afa a fost voia Domnului; de aceea ea ii trimite Maianiei Serghe- evna binecuvintarea sa parinteasca. Taranul usca|iv a cSpatat Š¾ rubla, a cerut invoire s-o-vada pe noua cu- coana, cu care era cumatru, i-a sarutat mina fi a dat fuga acasa. ā¢ Iar Ivan Petrovici a piecat la Petersburg, cu inima ufoara. il aftepta un viitor necunpscut. Poate il amenint-a saracia, dar se despartise de nesuferita viafa de la tara si mai intii de toate nu-fi tradase dascalii. El, cu drept cu- vint, āa pus in aplicare" fi a tradus in fapt ideile lui Rousseau, Diderot fi la Declaration des droits de Iāhomme Sentimentul datoriei implinite, al izbifizli fi cel de mindrie ii umpleau inima ; fi nici desparfirea de so{;ie nu l-a speriat prea mult; 1-ar fi incurcat mai cu- ā¢ rind indatprirea de a.trai necontenit cu ea. Acest lucru fiind indeplinit, trebuia sa se apuce de altele. In pdfida afteptarilor sale, la Petersburg i-a mers din plin : prin- tesa Kubenskaia, pe care monsieur Courtin apucase s-o 1 Declaratia drcptimlor omului (fr.). 32
paraseasca, dar care inca n-avusese vrcme sa moara, pentru a-si spala, macar in parte, vina fa(a de nepot, 1-a recomandat la top prietenii ?i i-a daruit cinei mii de ruble ā aproape cei din urma bani^ori ai ei ā precum Ā§i un ceas al lui Lepic cu monograma lui intr-o ghir- landa de cupidoni. Nu se implinisera nici trei luni, cind fu numit pe linga ambasada rusa din Londra Ā§i trecu marea cu cea dintii corabie englezeasca cu pinze care pleca (pe atunci nici nu se ?tia de vapoare). La citeva luni primi Š¾ scrisoare de la Pestov. Accst mosier cum- secade il felicita pe Ivan Petrovici pentru naĀ§terca unui fiu, venit pe lume in satul Pokrovskoe la 20 august 1807, caruia i se daduse'numele de Feodor, in cinstea sfintului inucenic Feodor Stratilat. Din pricina marii sale slabiciuni, Malania Sergheevna i-a scris numai citeva rinduri ; dar Ā§i aceste putine rinduri 1-au uimit pe Ivan Petrovici : el nu ?tia ca Marfa Timofeevna Š¾ inva(asc sa serie. Dealtfel, I-van Petrovici nu s-a lasat leganat proa mult de emot.ia placuta a sentiraentului patern ; cl ii fficea curte uneia din celebrele Phryne sau Lais ale timpului (pe atunci numele clasice mai erau la moda). Pacea de la Tilsit.de-abia fusese incheiata ?i toata luinea .se grabea sa petreaca, top erau cuprinsi de un virtej nebun ; ochii negri ai unei frumoase sprintare i-au sucit capul. Nu prea dispunea de bani, in schimb avea noroc la jocul de carp, lega ctmoĀ§tinf.e, lua parte la tot felul de petreceri. Intr-un cuvint. ii mergea cit se poate de bine. IX ā¢ ā MULTA VREME BATRINUL LAVRET- ki nu i-a putut ierta fiului sau aceasta casatorie. Dar dacS, la vreo jumatate de an, Ivan Petrovici s-ar fi in- fapĀ§at inaintea lui cu capul piecat ?i i-ar fi cazut la picioare, parintele 1-ar fi iertat, dupa ce 1-ar fi dojenit cumsecade ?i 1-ar fi ciocanit u$or cu cirja, ca sa-1 sperie. Ivan Petrovici insa se afla in strairiatate ?i, pare-se, prea pupn se sinchisea. āTaci ! Cata-ti de treaba ! raspundea Piotr Andreici de fiecare data sopei sale, cind aceasta incerca sa-1 imbuneze ; pngaul sa se roage lui Dumnezeu pentru mine, zi ?i noapte, ca nu 1-am blestemat. Raposa- 3 ā Un cuib de nobill
tul tatal meu 1-ar fi omorit pe acest netrebnic cu miinile sale gi bine ar fi facut.ā Auzind asemenea vorbe infrico- $atoare, Anna Pavlovna numai i?i facea cruce pe furi?. Cit despre sojia lui Ivan Petrovici, la mceput Piotr Andreici nici nu voise ,s& auda de dinsa, 'ba chiar ā .primind de la Pestov Š¾ scrisoare, in .care acesta amiiitea intre altele Ā§i de nora-sa ā a poruncit sa i ,se spuna ca riu are nici unā fel de cuno^tinja despre vreo nora. Socote$te Insa de da- toria lui sa-1 previna ŠµŠ¹ legile interzic gSzduirea unor iobage fugite de pe mojiile boiere$ti. Mai tirziu, cind a aflat de nagterea nepotului, bfitrinul s-a mai muiat, a poruncit sa se aduca veĀ§ti, ca din intimplare, despre starea sanatatii lauzei ?i i-a trimis ceva bani, tot ca din partea altcuiva. Fedea inca nu implinise un an, cind Anna Pavlovna a cazut la pat grav bolnava. Cu citeva zile iriainte de a-Ā§i da ob^tescul sfir?it, cind nu se mai ptitea umi din pat, cu lacrimi sfioase in ochii ei stin$i, a spus cu limba de moarte barbatului sau, fata de duhovnic, ca dore?te sa-?i vada nora pentru a-$i lua ramas bun de la dinsa ?i a-$i binecuvinta nepotul. Boierul, amarit, a lini$tit-o ?i a trimis de indata calea$ca sa dupa nora, numind-o, pen- tru intiia oara, Malania Sergheevna. Aceasta a sosit cu fiul sau ?i cu Marfa Timofeevna, care in ruptul capului n-a vrut s-o lase singura, lipsita de aparare. Mai mult .moarta decit vie, Malania Sergheevna a intrat in cabi- netui lui Piotr Andreici. in urma. ei, dadaca il aducea pe Fedea. Piotr Andreici a privit-o in tacere ; ea s-a apro- piat de mina lui, buzele-i tremurinde abia inchipuira Š¾ sanitare muta. ā Ei, proaspata boieroaica, rosti acesta in sfirsit. ziua buna ; hai sa mergem la cucoana. Stapinul s-a sculat ?i s-a aplecat asupra lui Fedea ; copilul a zimbit ?i $i-a intins minutele palide spre dinsul. Asta 1-a rascolit pina in adincul sufletului pe batrin. ā Of, parasitule, cuvinta el. M-ai induplecat in locui tatalui tau ; n-am sa te las, pui$orule ! De cum a intrat in dormitorul Annei Pavlovna, Ma- lania Sergheevna a cMzut in genunchi lingS u?a. Anna Pavlovna i-a facut semn sa se apropie de pat, a imbra- fisat-0 ?i i-a binecuvintat fiul; apoi, intorCindu-?i catre sotul sau fata rava?ila de nemiloasa boala, dadu sa-i vorbeasca... 31
ā Stiu, Ā§tiu ce vrei sa ma rogi, zise Piotr Andreici, nu te intrista : ea va ramine la noi, Ā§i pe Vanka am sa-1 iert, de dragul ei. Anna Pavlovna a facut Š¾ sforjare sa prinda mina barbatului sau si a apropiat-o de buze. In seara aceleia^i zile, $i-a dat sufletul. , Piotr Andreici s-a tinut de cuvint. I-a dat de Ā§tire fiului ca, in amintirea ceasului de pe urma al mamei sale j?i de dragul pruncului Feodor, ii trimite binecuvin- tarea parinteasca, iar pe Malania Sergheevna Š¾ primeste in casa lui. I s-au rinduit doua camere la mezanin Ā§i a lost prezentata celor mai de seama oaspe^i ai lui Piotr Andreici, brigadierul chior Skurehin $i so^ia acestuia ; i-a mai daruit doua fete $erbe Ā§i un fecior, ca baiat de dirvala. Marfa Timofeevna Ā§i-a luat ramas bun, caci prinse ura pe Glafira, Ā§i intr-o singura zi se certa cu ea de vreo trei ori. La inceput, bietei femei i-a fost greu Ā§i silnic. Mai tifziu s-a deprins cu ineetul cu socrul sau. $i acesta s-a obisnuit cu ea, ba chiar a indragit-o, de$i aproape niciodata nu-i vorbea'; iar in cuvintele lui cele mai binevoitoare se simtea un involuntar dispret. Malania Sergheevna suferea cel mai mult de pe urma cumnatei sale. Glafira, inca de pe cind traia maica-sa, pusese mina cu ineetul pe conducerea intregii gospodarii. Incepind cu tatal sau, to^i i se supuneau. Fara voia ei nu se dadea nici Š¾ bucafica de zahar. Mai bine ar fi rriurit decit sa-$i imparta autoritatea cu Š¾ alta gospodina, $i inca cu cine ! Cununia fratclui sau Š¾ indirjise mai tare decit pe Piotr Andreici : ea se hotarise s-o inveje minte pe parvenita, si Malania Sergheevna ii ajunse roaba din prima clipa. Dar oare cum s-ar fi putut lupta cu autoritara si trufasa Glafira, ea, care era supusa, mereu sfioasa, speriata si cu sanatatea $ubreda ? Nu trecea Š¾ zi fara ca Glafira sa nu-i aminteasca de starea ei de alta- data. sau sa n-o laude ca nu uita cine a fost. Malania Sergheevna s-ar fi impacat bucuros cu accste aduceri- aminte si laude, oricit de amare aiā fi fost ele... dar i 1-au luat pe Fedea ; aceasta a mihnit-o ingrozitor de adinc. Sub pretextul ca ea nu-i in stare sa se ingrijeasca de cresterea lui, aproape ca nu avea voie nici sa-1 vada. Glafira s-a apucat de educatia copilului care.a trecut sub intreaga-i obladuire. Proftmd indurerata, Malania Ser- gheevna a incercat sa-1 roage, prin scrisorj, pe Ivan Pe- 35
trovici sa se intoarca cit mai repede. Insu^i Piotr An- dreici dorea sa-$i vada feciorul. Dar acesta se marginea* nUmai la scris.' Ii multumea parintelui sau pentru grija aratata so|iei lui si pentru banii trimi?i. Fagaduia sa vina in curind ā dar nu venea. In sfir^it, anul 1812 1-a adus din strainatate. Intilnindu-se dupa $ase ani de des- partire, tatal ?i fiul s-au imbra|i?at Ā§i nici n-au pomenit de zizania lor de altadata. Nici nu era momentul. Toata Rusia se ridicase impotriva vrajma?ului. Amindoi au simtit ca le curge prin vine singe rusesc. Piotr Andreici a echipat, pe socoteala sa, un regiment intreg de volun- tari. Insa razboiul s-a ispravit .si primejdia a trecut. Ivan Petrovici a inceput iara^i sa se plictiseasca. Ceva il atragea din nou undeva, departe, spre lumea cu care se deprinsese $i unde se sim^ea ca la el acasa. Malania Sergheevna nu 1-a putut retine, caci ea pre|uia prea putin in ochii lui. Nici speran|ele ei nu s-au adeverit : a fost $i so|ul ei de aceea^i parere ā ca-i mult mai po- trivit ca Glafira sa se ingrijeasca de educa|ia lui Fedea. Nefericita sotie a lui Ivan Petrovici n-a putut indura lo- vitura, n-a suportat cea de-Š° doua despartire ; in citeva zile s-a stins, resemnata. Toat& via|a nu $tiuse sa se opuna nimanui $i nici cu boala nu s-a luptat. Nu mai putu vorbi, umbrele morjii se lasasera pe fata ei ; totu?i trasaturile chipului sau mai pastrau intiparite, ca alta- data, Š¾ nedumerire rabdatoare si smerita blindete de tot- deauna. Cu aceea.si supunere muta a privit-o pe Glafira $i, ca $i Anna Pavlovna,' care pe patul de moarte i-a sarutat mina lui Piotr Andreici, ea Ā§i-a piecat buzele pe mina Glafirei, careia i-a incredin tat ā tocmai ei ā pe singurul sau fiu. AĀ§a ?i-a sfir?it zbuciumul pamintean fiinta asta blinda $i lini^tita, smulsa cine Ā§tie de ce din giia de bastina Ā§i aruncata numaidecit, ca un copacel scos din pamint, cu radacinile in bataia soarelui. Fiinta asta s-a ofilit, s-a prapadit fara urma, $i nimanui nu i-a parut rau dupa dinsa. Pe Malania Sergheevna au regre- tat-o doar cameristele sale ?i pe deasupra Piotr Andreici. Batrinul a simtit ca-i lipse^te prezenta ei tacuta. āRamas bun, smerita mea ! Iarta-maā, Ā§opti $i se pleca. adinc, luindu-?i adio de la ea pentru cea din urma oara, in biserica. Iar cind i-a 'turnat pe mormint un pumn de farina, el a plins. Nici batrinul n-a dus-o mult, a mai trait vreo cinci ani. In iarna lui 1819 s-a stins $i el din viata, linijtit, la 36 ā
Moscova, unde se mutase cu Glafira cu nepotul lui, lasind cu limba de moarte sa fie inmormintat alaturi de Anna Pavlovna $i de ,,Mala$aā. Pe atunci Ivan Petrovici se gasea la Paris, in calatorie de placere ; el s-a retras din serviciu curind dupa 1815. Cind a aflat de incetarea din viata a tatalui sau, s-a hotarit sa se intoarca in Rusia. Avea de pus la cale treburile mo?iei. Dealtfel si Fedea, dupa cum ii scria Glafira, mergea pe al trcisprezecelea an Ā§i venise timpul sa se ocupe series de cduca|ia lui. X IVAN PETROVICI SE INTOARSE 1N Rusia angloman. Purta parul taiat scurt, plastronul ca- ma$ii scrobit, redingota' de culoarea mazarii, cu pulpane lungi si cu Š¾ multime de gulera$e. I se citea pe fata Š¾ expresie acra, in gesturi vadea ceva taios Ā§i in acela^i timp indiferent, rostea cuvinteleā printre din|i, avea iz- bucniri dogite de ris, nu zimbea, discuta numai probleme politico $i politico-economice, era pasionat dupa roast- beef-ul in singe $i vinul de Porto ā intr-un cuvint totul in el amintea Marea Britanie. Spiritul ei parca ii patrun- sese si in oase. Dar ā lucru ciudat ! ā transformat in agioman, Ivan Petrovici ajunse in acela?i timp patriot sau cel putin a?a i?i zicea, deĀ§i aproape nu cunoĀ§tea Rusia,, nu tinea la nici un obicei rusesc, iar ruseĀ§te se exprima in- tr-un mod ciudat. in discu|ii obi^nuite, graiul sau greoi Ā§i moliu era impestritat de barbarisme. Dar de indata ce venea vorba de probleme mari, Ivan Petrovici folosea ex- presii de felul acesta : āSa manifestam noi dovezi de auto- asiduitateā sau āacestea nu concorda cu insa.?! natura circumstantei" etc. Ivan Petrovici aduse cu. sine citeva planuri, in manuscris, cu privire la organizarea si imbu- natatirea vie^ii de stat, era nemultumit peste masura de tot ce vedea, lipsa unui sistem il invenina mai cu seama. Intilnindu-se cu sora sa, Ivan Petrovici ā de la priniele cuvinte ā ii aduse la cunoĀ§tin|a inten$ia de a introduce prefaceri radicale. La mo$ia lui, de acum inainte toate vor trebui sa mearga dupa un sistem nou. Glafira Pe- trovna nu-i raspunse nimic, scriĀ§ni numai din ā dinji !ā¢ i se gindi : āAtunci eu ce-o sa ma fac ?ā Dar sosind la 37
{ara, impreuna cu fratele $i cu nepotul sau, ea se lini^ti foarte curind. Intr-adevar, in casa avura loc unele schim- bari : .pripS?itii Ā§i trintorii fura izgoni|i numaidecit. Prin- tre ace?tia cazurft victime douS femei batrine, una oarba, iar cealalta paralizata $i incS un maior neputincios, de pe vremea asediului cetajii Oceakov, pe care ā din pri- cina IScomiei sale, ce-i drept remarcabile ā il hrilneau numai cu linte Ā§i cu piine neagra. Tot a?a s-a dat ordin ca oaspe^ii de altadata sa nu mai fie primifi : pe tofi ace$tia ii inlocui un vecin departat, un oarecare baron, blond ?i scrofulos, cu educate foarte aleasa ?i extrem de prost. Se aduse mobila noua de la Moscova, Š°ŃŠ°Š³ŠøŠ³Š¹ scuipatori, clopotei $i lavoare. PrinziĀ§orul incepu sa fie servit altfel. Vinurile straine izgonira votca si vi$inatele ā; servitorilor li se facura livrele noi ; pe blazonul familiei se adauga inscriptia : in recto virtus In fond, auto- ritatea Glafirei nu scazu cu nimic : toate pla|ile Ā§i cum- paraturile depindeau, ca altadata, de ea. Valetul adus din strainatate, un alsacian, a incercat sa se masoare cu ea, dar Ā§i-a pierdut postul. cu toate ca boierul il prote- guia. Cit despre gospodarie, administrarea mo?iilor (Gla- fira Petrovna se baga si in aceste treburi), cu toata in- tentia lui Ivan Petrovici, exprimata de atitea ori, de a insufla Š¾ viafa noua acestui haos ā toate au ramas ca Ā§i in trecut. Numai dijma s-a marit pe ici pe colo $i bo- ierescul a ajuns mai apasator, iar |aranilor nu Š se mai dadea voie s& se adreseze de-Š° dreptul lui Ivan Petro- vici : patriotul isi dispre^uia prea mult concetatenii. Sis- temul lui Ivan Petrovici a fost aplicat, in adevaratul in^eles al cuvintului, numai lui Fedea ; .intr-adevar, edu- ca^ia lui a suferit āŠ¾ prefacere radicalaā, de el s-a-ocu- pat exclusiv tatal sau. XI _ INAINTE DE INTOARCEREA LUI Ivan Petrovici din strainatate, Fedea se afla, dupa cum s-a mai spus, pe miinile Glafirei Petrovna. Inca nu im- plinise opt ani cind incetase din via^a mama -sa.'El n-o 1 In legalitate e virtutea (lat.). 38
putea vedea in fiecare zi $i de aceea Š¾ Sndragise cu inflacarare. Amintirea ei ā cu fata palida Ā§1 lini^tita, cu privirile triste si cu dezmierdarile sfioase ā se Inti- parise. pe vecie in inima lui. In^elegea insa nedeslu$it rostul ei in casa. I$i dadea seama ca intre el si ea era Š¾ opreli^te, pe care ea nu indraznea Ā§i nici nu putea s-o infringa. De parintele sau se ferea, si nici Ivan Petro- vici nu-1 dezmierda vreodata. Bunicul rareori il min- giia pe cap $i-i da voie sa-i sarute mina, 11 numea insa capcaun $i-l socotea prostut. Dupa moartea Malaniei Sergheevna, matusa il luase cu totul in miini. Fedea se temea de dinsa. Ii era frica de ochi-i stravezii Ā§i patrun- zatori, de glasu-i taios. Nici nu indraznea sa cricneasca in fata ei ; de se intimpla sa se miste cit de cit pe scaun, ea il si bodoganea : āIncotro ? $ezi linistit." Duminicile, dupa liturghie, i se dadea voie sa se joace, adica i se punea in mina un tom gros ā Š¾ carte cu mistere, opera unui oarecare Maximovici-Ambodik, intitulata Simboluri emblenie. Cartea. cuprindea aproape Š¾ mie de figuri; parte din ele foarte enigmatice, cu tilcuiri tot atit de mistcrioase, in cinci limbi. Cupidon, cu trupul gol Ā§i dur-? duliu, juca un rol insemnat printre figurile acestea. Una din ele, denumita si curcubeul, avea urma- toarea explicatie : āEfectul acestuia este mai mareā. In dreptul alteia, care reprezenta Bitlanul zburind cu Š¾ mic- sunea in cioc, se afla inscriptia : ..Tie toate, de fapt, Š© sint cunoscuteā. Cupidon $z ursul care-si tinge ursuleful insemna : āIncetui cu incetulā. Fedea se uita la aceste figuri ; toate-i erau cunoscute pina la cele mai mici ama- nunte. Unele, mereu aceleasi si acelea?i, 11 sileau sa se gindeasca Ā§i-i trezeau imaginatia. Alte distractii n-a cu- noscut. Cind ii veni vremea sa invete limbi straine Ā§i muzica, Glafira Petrovna tocmi, cu un salar de nimic, Š¾ fata batrina, Š¾ suedeza cu ochi de iepure, care cu chiu. cu vai, vorbea frantuzeste- si nemteĀ§te si de bine, de rau, cinta la pian, iar pe deasupra Ā§tia foarte bine sa puna castraveti la murat. Cu aceasta invatatoare, cu matusa si cu Vasilievna, Š¾ jupineasa batrina, Fedea petrecu patru ani incheiati. Se intimpla sa ramina multa vreme intr-un ungher cu Emblemele sale, Ā§edea $i tot sedea... In odaita joasa mirosea a muscata, Š¾ luminare de seu ardea cu pilpiiri palide ; un greiere flriia monoton, parca de urit ; pendula unui ornic mic |acanea grabit pe perete, 39
un ?oarece zgrepfcana pe furi? undeva ?i rodea tapetui ; iar trei fete batrine, ca niste ursitoare tacute, mi?cau iute andrelele, pe cind umbrele miinilor acestora ba go- neau, ba tremurau ciudat in semiintuneric. Ginduri ciu- date, tot asa de nedeslu?ite, roiau in capul copilului. Nimeni n-ar fi spus ca Fedea-i un copil interesant : era cam palid, dar grasun, neindeminatic ?i cladit grosolan ā un adevarat |aran, dupa expresia Glafirei Petrovna. Paloarea i-ar fi pierit repede din obraz, daca 1-ar fi lasat mai des la aer. Inva|a bini?or, desi demulte ori se lasa pe'tinjala ; niciodata nu plingea. In schimb, din cind in cind il apuca Š¾ incapa|inare salbatica ; atunci nu se mai in(.elegea cu nimeni. Fedea nu iubea pe nimeni dintre cei din jurul lui... Vai de inima care n-a iubit din ti- nere|e ! A?a il gasi Ivan Petrovici si, fara zabava, se apuca sa-i aplice sistemul lui. āVreau sa fac dintr-insul un om in primul rind, un homme, ii spuse Glafirei Petrovna, si nu numai om, ci ?i un spartan/4 Ivan Petrovici trecu la executarea planului sau imbracindu-si mai intii fiul ca pe un scotian : baiefandrul de doisprezece ani incepu sa umble'cu pulpele goale ?i cu Š¾ ŃŠ°ŠæŠ° de coco? la bereta. Suedeza fu inlocuita cu un elvetian tinar, care cuno?tea gimnastica la perfectie. Muzica, fiind Š¾ indeletnicire ne- demna pentru un barbat, fu izgonita pentru. totdeauna. Stiin|ele naturale, dreptul international, matematicile, timplaria, dupa sfatul lui Jean-Jacques Rousseau, Ā§i he- raldica, pentru stimularea simjurilor cavaleresti ā iata ce trebuia sa inve|e viitorul ,,omā. 11 trezeau la patru di- mineafa, numaidecit il udau cu apa rece ?i-l puneau sa faca manej in jurul unui stilp inalt, la capatul unei fu- nii. Minca Š¾ data pe zi un singur fel, calarea ?i tragea cu arbaleta. La orice prilej ivit i?i incerca, dupa pilda parintelui sau, puterea voin|ei ?i in fiecare seara i?i scria, intr-un registru special, raportul zilnic ?i impresiile. La rindul lui, Ivan4 Petrovici ii. da povefe in fran|uze?te, in care-1 numea mon fils 1 Ā§i i se adresa cu vous 1 2. In ruse?te, Fedea ii spunea tatalui sau ,,tuā dar nu indraznea sa ?ada jos fa|a de dinsul. āSistemul44 acesta il deruta pe 1 Fiul men (frj. 2 Dumneata ffr.). ā¢1Šā
baiat, ii incurca min{ile si i le strinse ca intr-un cleste, In schimb, noul fel de via|a avu un efect salutar asupra sanatatii sale. La inceput il inccrcara niste friguri, dar in curind tinarul se inzdraveni Ā§i ajunse un voinic $i jumatate. Tatal sc mindrea cu dinsul si-1 numea, in limbajul sau ciudat, fiu al naturii, opera mea ! Cind im- plini Fedea saisprezece ani, Ivan Petrovici socoti de da- toria lui sa-i insufle, de cu vreme. dispret fata de sexul feminin si tinarul spartan, cu sfiala in suflet, cu primele tuleie deasupra buzelor, plin de seva. de putere si de singe, cauta sa para nepasator, rece $i brutal. Iar timpul trecea, trecea mereu. Cea mai mare parte a anului, Ivan Petrovici statea la Lavriki (asa se numea mosia lui principals mo^tenita din batrini), iar pe vreme de iarna, pleca de until singur la Moscova, tragea la un han, freeventa cu sirguinfa clubul, perora si-Ā§i expunea planurile prin saloane si mai mult decit oricind facca pe anglomanul, pe posacul $i pe omul politic. Dar veni anul 1825 aducind cu sine multe necazuri. Prietenii $i cunoscufii apropiafi ai lui Ivan Petrovici trecura prin grele incercari. Ivan* Petrovici se grabi sa piece la fara si sa se izoleze in domeniul sau. Mai trecu un an $i Ivan Petrovici se simfi deodata rau, slabi, decazu. Sanatatea i se subrezise. Liber-cugetatorul incepu sa umble la biserica $i sa dea4slujbe ; europeanul se apuca sa foloseasca fere- deul de aburi, sa ia prinzul la ora doua, sa sc culcc la . noua Ā§i sa adoarma leganat de trancaneala batrinului ma- jordom. Barbatul politic isi arse toate planurile $i toata corespondenta, tremura in fata guvernatorului ?i se plo- conea inaintea ispravnicului. Omul cu vointa calita scin- cea $i se plingea cind iiāie^ea un buboi sau cind i se aducea Š¾ farfurie cu supa rece. Glafira Petrovna pusc din nou stapinire pe toata gospddaria. Iara$i incepura sa umble pe scara din dos vechilii, vatafii si tavanii cind veneau la ,,hoa?ca cea batrina",: cum Š¾ numcau slujitorii curtii. Schimbarea petrecuta cu Ivan Petrovici. uimi peste masura pe fiul sau, care trccuse de optspr'e- zece ani $i incepuse sa gindeasca si sa se elibereze de sub asuprirea miinii care-1 apasa. Inca mai inainte bagase el de seama Š¾ nepotrivire intre vorbele Ā§i faptele tatalui sau, ca $i intre teorile lui largi, liberate $i despotismu-i ma- runt, sec. Insa nu se a.steptase la Š¾ schimbare atit de 41
brusca. Dintr-o data batrinul cel egoist se dadu pe fata. Tinarul Lavrefki se gindea sa piece la Moscova, ca sa se pregateasca pentru universitate, cind Š¾ alta napasta se abatu brusc pe capul lui Ivan Petrovici : orbi $i orbi intr-o singura zi, fara speran^a de vindecare. Neincrezator in Ā§tiin|a doctorilor ruĀ§i, el incepu sa faca demersuri pentru plecarea in strainatate. Fu refu- zat. Atunci i$i lua fiul Ā§i trei ani in ?ir colinda Rusia, de la un doctor la altul, mutindu-se necontenit din oras in oras, aducind la deznadejde medicii, fiul Ā§i servitori- mea cu ^ovaiala $i cu nerabdarea sa. Cind se intoarse la Lavriki, devenise Š¾ cirpa, un copil plingacios Ā§i cu mofturi. Venira zile grele. To|i avura de suferit de pe urma lui. Niciodata nu mincase cu atita lacomie $i asa de mult. Restul timpului nu era lini^tit nici el, dar nici .pe cei- lalfi nu-i lasa in pace. Facea rugaciuni, cirtea impo- triva sor^ii, se ocara pe sine insuĀ§i, critica politica. siste- mele sale, batjocorea tot ce laudase altadata si cu care se mindrise, ca Ā§i ceea ce impunea cindva fiului sau drept model. Repeta intruna ca nu crede in nimic si iaraĀ§i facea rugaciuni. Nu putea suferi nici Š¾ clipa sin- guratatea $i cerea de la toĀ£i ai casei sa stea tot timpul, zi Ā§i noapte, linga jil^ul lui Ā§i sa-1 distreze cu povestiri, pe care tot el le intrerupea necontenit cu exclamafii, ca de pilda : āTot ce spune^i e Š¾ minciuna ā fleacuri !ā Cel mai mult avea de suferit Glafira Petrovna. El nu se putea descurca deloc fara dinsa, iar ea ii indeplinea pina la capat toate capriciile, de$i uneori nu-i raspundea numaidecit, ca nu cumva glasul sa tradeze ārautatea ce-o sugruma. $i asa, cirtind mereu, Š¾ mai duse bolnavul vreo doi ani ?i muri in cele dintii zile ale lunii mai, scos pe balcon, la soare. āGlaĀ§a, Glanka. Da-mi Š¾ supu^oara, Š¾ supu^oara, proasto ba...ā, abia bilbii limba-i impleticita Ā§i, fara sa sfinseasca ultimul cuvint, amuti pe veci. Gla- fira Petrovna/ care tocmai atunci inĀ§facase ceasca de supa din miinile majordomului, se-opri, il privi in fata pe fratele sau, iĀ§i facu domol Š¾ cruce mare Ā§i se inde- parta in tacere. Fiul, care era acolo, la fel nu scoase nici un cuvint, se sprijini pe parmalicul balconului $i multa vreme isi plimba ochii prin livada inmiresmata ?i imbra- cata cu totul in verdeaja, stralucind sub razele aurii ale < > 32
soarelui de primavara. El avea douazeci trei de ani ; cit de repede 51 pe nesimtite trecusera ace?ti douazeci trei de ani !... Via^a i se deschidea abia de-acum inainte. XII INMORMINTINDU-SI PARINTELE gl lasind in seama aceleia^i Glafira Petrovna grija gospo- dariei Ā§i supravegherea vechililor, tinarul Lavretki pleca la Moscova, unde-1 tragea intuifia-i obscura, dar putcr- nica. Isi dadea seama de lipsurile educafiei sale $i avea de gind, pe cit posibil, sa reci^tige ceva din ceea ce pier- duse. In ultimii cinci ani citise mult vazuse cite ceva. Prin cap ii trecusera multe ginduri. Orice profesor 1-ar fi invidiat pentru unele cuno^tinte ; dar, in acela$i timp, nu ?tia multe lucruri pe care orice licean le stapin ea de multa vreme. Lavretki recuno^tea ca nu era indepen- dent ; i$i dadea seama in taina, ca-i un om ciudat. An- glomanul jucase Š¾ farsa proasta fiului sau. Educatia extravaganta i$i arata roadele. Ani in Ā§ir se supusese inconĀ§tient tatalui sau ; iar1 cind, la urma urmei, in|elese cite parale faceau acestea, faptul era implinit, obiceurile se inradacinasera. Nu ?tia sa se apropie de oamcni. De douazeci si trei de ani, cu nepotolita sete de dragoste in inima-i umilita, el inca nu indraznise sa priveasca vreo femeie drept in ochi. Cu mintea-i limpede si sanatoasa; dar putintel cam greoaie, cu inclinarea-i spre incapaŃ.- nare, visare si lene, ar fi trebuit sa ajunga de timpuriu in viltoarea viefii, pe cind el fusese t-inut intr-o izolarc nefireasca... Si iata ca cereul vrajit se destrama, iar el statea mai departe pe loc, inchis in sine insusi. La anii sai era ru^inos sa imbraci uniforma studenteasca ; lui insa nu-i pasa ca se face de ris : cel pu|in aici ii folosi educatia spartana, dezvoltindu-i dispretul fata de ceea ce gindesc altii ā si, fara nici Š¾ sfiala, imbraca uni- forma de student. Se inscrise la sectia fizico-matema- tica. Zdravan, cu obrajii rumeni, cu barba mare, tacut, facea Š¾ impresie stranie asupra tovarasilor sai. Ace^tia nici nu banuiau ca in barbatul aspru, care venea regulat la cursuri intr-o sanie lata de tar&> trasa de doi cai, se ascunde aproape un copik El le parea un fel de pe- 43
darit ciudat, de care n-aveau nevoie Ā§i nu4 cautau, iar el ii ocolea. In primii doi ani petrecufi la universitate, lega prietenie cu un. singur student, care-i preda limba latina. Studentul acesta, numit Mihalevici, un entuziast $i un poet, il indragi sincer pe Lavretki Ā§i, cu totul in- timplator, se facu vinovat de Š¾ mare schimbare in soarta acestuia. In,tr-un rind, la teatru (Mocealov era pe atunci in cul- mea gloriei, iar Lavretki nu pierdea nici un spectacol), cl vazu Š¾ fata intr-o loja de rangul intii. Cu toate ca nici Š¾ fcmeie nu trecea pe dinaintea figurii sale posomorite fara a-1 face sa-i tresalte inima, niciodata inima nu-i zvicni cu atita putere ca-de data asta. Fata $edea nemi?- cata, cu coatele sprijinite pe catifeaua lojii. Fiecare tra- satura a chipului sau brun, rotund Ā§i dragala? trada ti- neretea ei plina de simtire. Un suflet plin de gingasie se rasfringea in ochii sai minunati, in privirea lor atenta .<i catifelata pe sub genele fine, in zimbetul fugar al buzelor expresive, in insasi linia capului, a miinilor $i a gitului. Era imbracata fermecator. Alaturi de dinsa $edea Š¾ ferneie zbircita $i galbejita, de vreo patruzepi si cinci de ani; decoltata, cu Š¾ toca neagra in cap, cu un zimbet sec pe Š¾ fata concentrate ?i inexpr esiva ; iar in fundul lojii se vedea un barbat in .virsta, intr-o redingota larga $i cu Š¾ cravata inalta. Avea un aer de maretie stupida ?i un fel de suspiciune servila in ochii mici. Purta favoriti vopsiti ?i mustati canite. Etala Š¾ frunte enorma fara nici Š¾ expresie $i ni?te obraji mototoliti ā dupa toate aparen|ele era general in re- tragere. Lavretki nu-?i mai lua ochii de la fata care-1 uluise. Deodata, u?a lojii se deschise Ā§i intra Mihalevici. Aparitia acestui om, aproape singurul sau cunoscut din toata Moscova, in societatea unicei fete care-i absorbise intreaga aten|ie, i se paru lui Lavretki ceva semnificativ. Ā§i in acela^i timp straniu. Privind mai departe la fata, el baga de seama ca to# cei din loja se adresau lui Mi- halevici ca unui vechi prieten. Spectacolul de pe scenS inceta sa-1 mai preocupe pe Lavretki. Nici Mocealov, care in seara aceea era āin vervaā nu-i produse impre- sia obisnuita. Intr-un moment foarte patetic, Lavretki se uita fara voie la frumoasa lui : era aplecata adinc inainte Ā§i obrajii ii ardeau. Sub puterea privirii lui sta- ruitoare, ochii ei, atinti# spre scena, se intoarsera domol 44
se oprira asupra lui.., AceĀ§ti ochi 11 urmarira toata noaptea. In sfir^it, se rupsese bariera ridicata artificial. Tremura frardea ; iar a doua zi se duse la Mihalevici. De la acesta afla ca frumoasa se numea Varvara Pav- lovna Korobina. Batrinul si batrina, care Ā§edeau linga dinsa in loja, erau parintii ei ; iar el, Mihalevici, ii cu- noscuse acum tin an, pe cind se afla in imprejurimile Moscovei, ca meditator vremelnic in familia grafului N. Entuziastul tinar Š¾ descrise pe Varvara Pavlovna cu laude superlative. āAsculta-ŃŠ°, frate, ā¢ exclama Mi- halevici cu Š¾ navalnica muzicalitate in glas. care-1 ca- racteriza. Fata asta e Š¾ fiinta uimitoare, geniala. Š¾ ar- tista in adevaratul in|eles al cuvintului si pe deasupra foarte buna.ā Observind din intrebarile lui Lavretki im- presia facuta asupra-i de Varvara Pavlovna, Mihalevici se arata dispus sa i-1 prezinte Ā§i adauga ca se afla in relafii foarte bune cu din^ii. Generalul cica nu-i citusi de putin orgolios, iar maica-sa e a?a de proasta, ca aproape da-n gropi. Lavretki se facu ro$u ca focul, bol- borosi ceva neinteles $i Š¾ lua la fuga. Cinci zile incheiate se lupta cu timiditatea sti ; in ziua a sasea, tinarul spar- tan imbraca Š¾ uniforma nou-nouta si se puse la dispozi- |ia lui Mihalevici, care, fiind un om al casei, se margin! doar sa-^i treaca pieptenele prin par, si amindoi ple- cara la familia Korobin. XIII TATAL VARVAREI PAVLOVNA, PA- vel Petrovici Korobin, general-maior in retragere, i$i facuse veacul la Petersburg, in serviciu. In tinerete tre- cea drept un dansator abil j?i un bun ofi|er combatant. Din pricina saraciei sale, a fost aghiotantul a trei ge- neral! fara importanta, s-a casatorit cu fiica unuia din- tre ace?tia, luind ca dota douazeci si cinci de mii de ruble, a prins in amanunt me^tesugul instructiei $i al parazilor. Mult timp a tras taiga pe uscat, pina cind, in cele din urma, dupa vreo douazeci de ani, a ajuns la gradul de general, ?i i s-a dat comanda unui regi- ment. Atunci ar fi fost momentul sa se odihneasca $i sa-?i rotunjeasca, in tihna, averea. Tocmai a$a se gin- 45
dea si el, numai ca a lucrat putintel cam nechibzuit. A nascocit un mijloc nou de a pune in circulatie spre folosui sau banii statului ; sistemul s-a dovedit minunat, insa autorul s-a scumpit la un moment neoportun. A fost denun|at ; a ieĀ§it un bucluc mai mult decit ne- placut : murdar... De bine, de rau generalul s-a descurcat din buclucul acesta, dar s-a incheiat Ā§i cu cariera lui : a fost sfatuit sa treaca in retragere. Cam vreo doi ani s-a mai vinturat prin Petersburg, nadajduind ca se va cuibari in vreun post convenabil la stat ; dar postul n-ci dat peste dinsul. Fiica-sa a ie^it din pension, cheltuie- lile cre^teau dim zi in zi... Calcindu-Ā§i pe inima, generalul s-a hotarit sa se mute la Moscova, unde via^a era mai ieftina. A inchiriat pe strada Staraia Koniusennaia Š¾ casa mititica si joasa, cu blazon de un stinjen pe acoperiĀ§, incepind un trai nou de general moscoyit in retragere Ā§i cheltuind 2750 de ruble pe an. Moscova-i un oras ospi- talier, bucuros sa primeasca pe oricine si cu atit mai mult pe generali. Silueta masiva a lui Pavel Petrovici, care pastra inca ceva din |inuta ostaseasca, a inceput sa apara cu regularitate in cele mai alese saloane din Moscova. Ceafa lui dezgolita, cu Ā§uvi(;e de par vopsit si cu pan- glica soioasa a ordinului Sfinta Anna, atirnind peste cravata ca pana corbului, a ajuns binecunoscuta tuturor tinerilor plictisi^i Ā§i palizi, care, in timpul dansului, ra- ā¢ taceau posaci printre mesele de joc. Pavel Petrovici a $tiut sa se impuna in societate ; vorbea pu|in Ā§i pe nas, dupa vechiul obicei ā desigur, nu cu persoanele cu grad mai mare. Juca prudent car#, minca moderat acasa, iar ca oaspete ā cit Ā§ase... Despre so#a sa aproape n-aveai ce spune ; ii. zicea Kalliopa Karlovna ; ochiul sting ii lacrima ; de aceea Kalliopa Karlovna (care, in treacat fie zis, era de origine nemteasca) se socotea fe- meie sim#toare ?i veĀ§nic se temea de ceva. Parea me- reu hamesita si purta rochii inguste de catifea, toca ?i bra|ari vechi suflate cu aur. Singura fiica a lui Pavel Petrovici a Kalliopei Karlovna, Varvara Pavlovna7, implinise .de-abia ?aptesprezece ani cind a ieĀ§it din pen- sion, unde ā chiar daca n-o considera lumea cea mai frumoasa ā era in schimb cea mai desteapta Ā§i cea mai talentata la muzica. Absolvise pensionul cu diploma de onoare. Nu avea nici nouasprezece ani, cind a vazut-o Lavretki pentru intiia data. 46
XIV SPARTANULUI PARCA I SE TAlARA picioarele cind Mihalevici il introduse in salonul cam neingrijit al familiei Korobin Ā§i-l prezenta gazdelor. Insa sentimentul de sfiala care puse stapinire pe dinsul se risipi repede. Bunatatea innascuta a tuturor ruĀ§ilor parea cam exagerata la general prin afabilitatea-i deo- sebita, caracteristica oamenilor pu|in cam patati ; ge- neraleasa clisparuse, nu $tiu cum, destul de iute. In ceea ŠµŠµ Š¾ prive?te pe Varvara Pavlovna, aceasta era a?a de senina, stapina pe sine si plina de blindete, ca, in pre- zenta sa, oricine s-ar fi simtit de indata ca la el acasa. Dealtfel, toata faptura ei seducatoare, ochii zimbitori, umerii uĀ§or rotunjiti Ā§i miinile de un roz-pal, riiersul u?or Ā§i in acelasi timp parca obosit, insusi sunetui vocii sale, taraganat si dulce, raspindeau un farmee vag.ā ca un parfum fin ā dar staruitor, Š¾ incintare discreta, deo- camdata pudica, ceva ce nu se poate exprima in cuvinte, dar care tulbura si trezeste, bineinfeles, nu sfiiciune. Lavretki aduse vorba despre teatru, despre ultimul spec- tacol. Ea incepu indata Š¾ disease in jurul lui Mocealov Ā§i nu se margini la simple exclamatii si suspine, ci, cu un spirit feminin patrunzator, facu citeva observatii pertinente cu privire la jocul lui. Mihalevici aminti de muzica. Fara sa se intimideze, ea se asez& la pian si cinta cu siguran|a citeva din mazurcile lui Chopin, la moda in ultimul timp. Veni ora mesei ; Lavretki vru Sa piece, insa fu retinut. La masa, generalul il trata cu un Laffite bun (pentru acest vin, lacheul generalului pleca in graba, cu un birjar, pina la Depre t). Seara tirziu, Lavretki se intoarse acasa si, intr-o inmarmurire vrajita, statu mult timp fara sa se dezbrace, acoperin- du-$i ochii cu mina. I se parea ca de-abia acum intelegea rostul vietii. Toate prezumtiile $i intentiile de pina atunci se risipisera dintr-o data, se facusera praf ?i pulbere. Sufletul intreg i se contopi intr-o singura simtire, intr-o dorinfa unica ā aceea de a fi fericit, a<poseda, a fi iubit, a se bucura de dulcea dragoste a femeii. Din ziua aceea, Lavretki, incepu sa viziteze des casa familiei Korobin. Dupa Š¾ jumatate de an. ii facu Varvarei Pavlovna de- claratia de dragoste si Š¾ ceru in casatorie. Cererea ii fu primita. Generalul, de multa vreme, poate chiar in aju- 41
nul primei vizite facute deā Lavretki, il intrebase pe Mihalevici citi iobagi stapinea Lavretki ; Varvara Pav- lovna, care i.?i pastrase obi?nuita-i lini?te ?i seninatate sufleteasca, tot timpul cit ii facuse tinarul curte, ba Ā§i in momentul declaratiei sale, insa?i Varvara Pavlovna Ā§tia foarte bine ca are un logodnic bogat; iar Kalliopa Karlovna se gindi : āMeme Tochter macht eine schone - Partie vā<?i i?i cumpara Š¾ toca noua. _ . XV A$ADAR, CEREREA LUI LAVRETKI rind, el se vazu nevoit sa paraseasca numaidecit z in casatorie fu primita, dar cu anumite conditii. tn pri- mul univāersitatea. Caci cine se casatore?te cu un student, Ā§i ce idee nastru?nica pe un mo?ier bogat, in virsta de 26 de ani, sa inve|e ca un ?colar ? in al doilea rind, Varvara Pavlovna iĀ§i lua sarcina sa comande ?i sa cum- perel lucrurile de zestre, ba chiar sa aleaga ā?i darurile logodnicului. Ea avea destul simt practic, mult gust, Š¾ pasiune deosebita pentru confort ?i Š¾ nemarginita abili- tate in a Ā§i-l procura. Aceasta abilitate il uimi'cu tqtul pe Lavretki, cind ā¢ ā . imediat dupa ā¢ nunta ā pleca la . Lavriki, impreuna cu sojia sa, intr-un cupeu comod, cumparat de dinsa. Cit de bine erau gindite, potrivite Ā§i prevazute de Varvara Pavlovna toate cele ce-1 in- āconjurau ! Ce minunate articole de voiaj aparura prin diferite colturi intime ! Ce truse de toaleta incintatoare ?i ce servicii de cafea ! $i cit de dragala? pregatea Var- vara Pavlovna, cu mina ei, cafeaua de dimineata ! De- altfel, atunci nu-i ardea lui Lavretki sa stea ?i sa ob- serve : se simtea intr-al noualea cer, se imbata de feri- cire, |lasindu-se purtat de ea ca un. prune... Era nevinovat ca un copil acest tinar Alcide. Nu degeaba toata fiinta tinerlei sale so.tii radia atita farmee ?i nu fara temei fa- gaduj^a ea simturilor Š¾ bogatie tainica de voluptati nemai- * incercate, pastrind in adincul fiintei sale mai mult decit exteriqriza. Sosind la Lavriki in toiul verii, stapina.gasi casa murdara Ā§i intunecoasa, slujitorimea ridicola ?i in- se simtea intr-al noualea cer, se imbata de feri- 1 Fiica mea face Š¾ partida buna (germ.). 48
vcchita ; dar nu socoti de cuviin|a sa sufle sotului vreo vorba. Daca ar fi avut de gind sa se stabileasca la La- vriki, ar fi schimbat totul, incepind, bineinteles, cu casa. Dar ideea de a ramine in acest ŃŠ¾Š¦ŃŃŠ³ uitat in stepa nu-i trecuse prin cap nici Š¾ clipa. Ea se sim|ea in casa ca intr-un cort, indurind cu resemnare toate neajunsurile ?i luindu-le u^urel peste picior. Marfa Timofeevna sosi sa-si vada pupilul ; ea-i placu foarte mult Varvarei Pav- lovna, care insa nu-i fu acesteia deloc pe plac. Cu Gla- fira Petrovna nici noua gospodina nu se intelese ; ea ar fi lasat-o in pace, dar batrinului Kprobin ii veni gustul sa-?i bage nasul in afacerile ginerelui. āSa administrezi averea unei rude atit de apropiate, spunea el, nu-i ru?i- nos nici pentru un general/4 Se poate presupune ca Pavel Petrovici nu ar fi gasit umilitor sa administreze chiar averea unui om cu totul strain. Varvara Pavlovna. i$i desfasura atacul cu foarte multa iscusin^a. Fara sa se faca remarcata^ cufundata pesemne cu totul in fericirea netulburata a lunii de miere, in viaf;a linistita de la Jara, in muzica in lectura, incet-incet Š¾ scoase din sa-rite pe Glafira,- incit aceasta, intr-o buna dimineata, intra ca turbata in biroul lui Lavretki $i, aruncindu-i pe masa manunchiul de chei, ii declare, ca nu mai este in stare sa se ingrijeasca de gospodarie si ca nu mai vrea sa ra- mina la tara. Pregatit din timp, dupa toate regulile de rigoare, Lavretki consim|.i pe loc la plecarea ei. Glafira Petrovna nu se aĀ§tepta la a?a ceva. āBine, spuse si ochii i se intunecara, vad ca-s de prisos ! $tiu cine ma alunga de aici, din cuibul neamului meu. Numai sa tii mintc cuvintele mele, nepoate : nici tu n-ai sa-|i gase^ti cuib nicaieri Ā§i ai sa rataceĀ§ti toata viata. Asta-i binecuvinta- rea mea !ā In aceeaĀ§i zi, pleca in catunul ei ; iar peste Š¾ saptamina sosi generalul Korobin Ā§i, cu Š¾ melancolie placuta in priviri Ā§i in gesturi, lua in miinile sale con- ducerea intregii averi. In luna septembrie, Varvara Pavlovna i.?i duse bar- batul la Petersburg. Petrecu doua ierni in capitala (vara se mutau la Tarskoe Selo), intr-o locuinta splendida, lu- minoasa, mobilata cu eleganta. Legara multe cuno$tin|e in cercurile mijlocii $i chiar in sfere inalte ale societa- |ii. Facura destule vizite si organizara multe receptii si scrate fermecatoare, cu dans Ā§i cu muzica. Varvara Pav- lovna atragea oaspetii cum atrage focul fluturii. Feodor 49
Ivanici nu se prea impaca cu via|a asta dezordonata. So|ia il sfatuia sa Š¾ŃŃŃŠµ vreo slujba, el inSa, dupa ve- chile pareri ale4 tatalui sau Ā§i din propria-i convingere, nu vru sa-Ā§i ia serviciu. Totu$i, pentru a-i face pe plac Varvarei Pavlovna, consimti sa ramina la Petersburg. Dealtfel, el in|elese curind ca nimeni nu-1 impiedica sa se izoleze, ŠµŠ¹ nu dispunea in zadar de biroul cel mai lini?tit ?i mai intim din tot Petersburgul, ca so^ia-i gri- julie era gata chiar sa-1 ajute sa se izoleze ā Ā§i de atunci toate au mers de minune. El se ingriji din nou de edu- ca^ia sa, pe care Š¾ socotea nedesavirĀ§ita, incepu sa ci- teasca iaraĀ§i, ba chiar se apuca sa inveje limba engleza. Ciudat mai arata faptura lui zdravana ?i spatoasa aple- cata mereu asupra mesei de lucru si fa|a-i rumena, pa- roasa Ā§i plina, ascunsa pe jumatate de caiete Ā§i dic^ionare. Fiecare diminea^a Ā§i-o petrecea lucrind, la amiaza prin- zea minunat (Varvara Pavlovna era Š¾ gospodina desa- vir^ita), iar seara iĀ§i facea intrarea intr-o lume vrajita, parfumQta, luminoasa, alcatuita numai din fe|e vesele Ā§i tinere, iar in centrul acestei lumi se afla aceeasi gospodina grijulie, so^ia sa. Ea il bucura nascindu-i un fecior ; bie- tul prune trai insa putin ; muri in primavara ; iar vara, dupa sfatul medicilor, Lavretki iĀ§i duse nevasta in strai- natate, la Š¾ sta|iune balneara. Ayea nevoie de Š¾ destindere nervoasa dupa Š¾ nenorocire atit de mare, in acelasi timp, chiar pentru sĀ£natatea ei era riecesar un climat cald. Vara Ā§i toamna le petrecura in Germania Ā§i in Elve^ia, iar pentru iarna ā dupa cum era de a^teptat ā plecara la Paris. Aici, Varvara Pavlovna inflori ca un trandafir $i tot atit de repede $i de abil ca si la Petersburg, Ā§tiu sa-$i injghebeze un cuibu^or. Gasi Š¾ locum^a cit se poate de dragu|a pe una din strazile lini^tite, dar la moda, ale Parisului. Facu so^ului un halat de casa, cum nu mai purtase el niciodata, tocmi Š¾ servitoare eleganta, Š¾ bucatareasaāminunata $i un lacheu dibaci. Facu rost de un cupeu incintator $i de un pian admirabil. Nu trecu nici Š¾ saptamina, Ā§i ea se deprinse sa treaca strada, sa poarte $alul, sa deschida umbrela Ā§i sa-Ā§i puna manu^ile intocmai ca Š¾ adevarata pariziana. Nici cuno^tintele nu-si intirzigra mult apari^ia. La inceput, Š¾ vizitau nu- mai ru^ii, apoi incepura sa apara francezii, extrem de amabili, reverentio^i, holtei cu maniere alese, cu nume melodioase. Cu to|ii vorbeau repede ?i mult, salutau cu 50
dezinvoltura, i$i mijeau ochii de placere. Intre buzele lor trandafirii straluceau danturi albe, $1 ce frumos ?tiau ei sa zimbeasca ! Fiecare iĀ§i aducea prietenii ; iar la belle madame de Lavrel~ki in curind ajunse cunos- cuta de la Chaussee dāAntin pina in Rue de Lille. Pe vrcmea aceea (lucrurile s-au petrecut in 1836), nu se prasifce inca neamul foiletonistilor si al cronicarilor, care misuna acum pretutindeni, ca furnicile intr-un musuroi scormonit ; dar, chiar pe atunci, in salonul Varvarei Pavlovna se ivi un oarec'are m-r Jules, un domn cu in- fatisare nu prea aratoasa, cu reputable scandaloasa, obraz- nic Ā§i josnic, ca to|i duelgiii si oamenii palmui|i. Varvara Pavlovna nu-1 putea suferi pe acest m-r Jules, totusi il primea pentru ca acesta scria, din cind in cind, la diferite gazete si pomenea mereu de dinsa, numind-o fie m-me defie m-me de***, cette grande dame russe si distinguee, qui demeure rue de P... 1 ; el povestea lumii intregi, adica celor citeva sute de abona|i, care nu aveau nici in clin, nici in mineca cu m-me de L...tzki, despre aceasta doamna, un spirit cu adevarat francez (une vraie jrdnqaise par V esprit) ā francezii nu au Š¾ lauda mai mare decit aceasta ā dragufa si amabila, Š¾ muziciana remarcabila, care valseaza uimitor (intr-adevar, Varvara Pavlovna valsa atit de frumos, incit fascina toate inimile de dincolo de marginea rochiei sale fusoare, avintate in zbor)... intr-un cuvint ii ducea faima in lume, si aceasta, orice s-ar spune, e un lucru placut. Pe atunci, domni^oara Mars parasise scena, iar domni^oara Rachel inca nu se ivise. Totusi, Varvara Pavlovna frecventa cu sirguin(,a teatrele. Era entuziasmata de muzica italiana $i riclea de glumele rasuflate ale lui Odry ; casca politicos la Co- media franceza Ā§i plingea cind Š¾ vedea jucind pe doamna Dorval in vreo melodrama ultraromantica ; si. ceea ce-i mai important, in casa ei a cintat Liszt de doua ori si a fost a$a de simpatic, aĀ§a de firesc ā: fermecator ! larna trecu in felul acesta placut, iar spre sfinsitul ei Varvara Pavlovna fu prezentata pina Ā§i la curte. La rindul sau, Feodor Ivanici nu se plictisea, de$i citeodata viafa il apasa greu pe umeri, greu, fiind searbada. Citea ziare, asculta prelegeri la Sorbonne $i la College de France, ur- 1 Aceasta nobila doamna rusoaica atit de distinsa, care locu- ie^te in strada P... (frj. y 51
mareci dezbaterile parlamentului Ā§i se apuca sa traduca Š¾ - lucrare ^tiinfifica vestita asupra irigafiei. ,,Nu-mi pierd timpul zadarnic, se gindea el. toate acestea sint f olosi- toare ; dar, iarna viitoare, va trebui negresit sa ma-n- torc in Rusia Ā§i sa ma apuc de treaba. ā E greu de spus daca-si dadea bine seama in ce consta aceasta treaba si cine Ā§tie daca ar fi izbutit sa se intoarca, la iarna, in Rusia ; deocamdata se pregatea sa piece cu sofia la JBa- den-Baden... Š intimplare nea^teptata ii spulbera insa toate planurile. XVI INTRlND Š DATA, IN LIPSA VAR- varei Pavlovna, in iatacul acesteia, Lavrefki vazu pe jos Š¾ hirtiuta mica, impaturita cu grija. Instinctiv Š¾ riclica $i tot a$a Š¾ desfacu $i citi urmatoarele, scrise in limba franceza : ,.Scumpul meu inger Betsy (nu ma pot hotari in nici un chip sa-fi spun Barbe sau Varvara). In zadar te-am asteptat la colful bulevardului ; vino miine, pe la unu jumatate, in micul nostru apartament. Bunul tau grasun (ton gros bonhomme de mart) obi?nuieĀ§te la ora asta sa se infunde in carfile lui ; vom cinta iarasi cintecul poe- tului vostru Pupkin (de votre poete Pouskine), pe care m-ai invafat sa-1 cint : Ā«Sot batrin, sof cumplit !Ā» Ifi sarut de mii de ori minufele $i picioru^ele. Te astept. Ernest Lavretki nu intelese dintr-o data cele citile. De aceea citi a doua oara ā capul incepu sa i se invirta, du$u- meaua i se clatina sub picioare, *ca puntea unei corabii in timpul furtunii. El racni, se inabu?i $i,āin acela$i timp, izbucni in plin's. I$i pierdu mintile. Credea a tit de orbe^te in Sofia lui ! Niciodata nu-i trecuse prin minte gindul ca ea ar fi in stare sa-1 inĀ§ele, sa-i fie necredincioasa. Ernest, amantui sofiei sale, un baiat blond, frumu^el, de vreo douazeci $i trei de ani, cu nasucul cirn $i cu mustacioara subfire, era aproape cea mai mare nulitate dintre toate cuno^tin- 53
tele ei. Trecura citeva minute, se scurse Š¾ jumatate de ceas. Lavre{ki statea tot incremenit, stringind in mina scrisoarea fatala, cu ochii pironi|i proste?te in dusumea. Ni$te- chipuri palide i se nazareau intr-un virtej intu- necat. Inima i se oprea in loc intr-o durere sfi$ietoare. I se parea ca se prabuĀ§eĀ§te, cade, se rostogole?te... fara sfirĀ§it. Un fo$net uĀ§or Ā§i cunoscut de rochie de matase il trezi din amorteala ; Varvara Pavlovna, imbracata cu palarie'?i ?al, se intorcea grabita de la plimbarc. Lavretki se cutremura din tot trupul si se repezi sa iasa afara. Isi dadea seama ca in clipa aceea ar fi fost in stare s-o sfi$ie, sa-i traga a$a, tarane^te, Š¾ bataie sora cu moartea, s-o sugrume cu miinile sale. Nedumerita, Varvara Pa- vlovna vru sa-1 opreasca ; el mai avu doar puterea sa Ā§opteasca : āBetsy" ā $i fugi din casa. Lavre|ki lua un cupeu Ā§i porunci birjarului sa-1 duca afara din oras. Tot restul zilei $i toata noaptea pina dimi- neata rataci, oprindu-se necontenit $i plesnind din palme : ba isi pierdea mintile, ba il apuca un fel de ris, s-ar parea chiar un acces de veselie. Dimineata il patrunse frigul $i intra intr-un han prost de mahala, lua Š¾ camera .si se a$eza pe un scaun la fereastra. 11 apuca un cascat convulsiv. De-abia se tinea pe picioare, trupul parca-i era frint; deĀ§i nu simtea oboseala, istovirea il birui : $cdea, se uita Ā§i nu intelegea nimic. Nu putea pricepe ce i se intimplase, de ce ,se trezise singur, cu miinile $i cu picioarele intepenite, cu gura amara, cu Š¾ piatra de moara pe piept, intr-o camera pustie $i necunoscuta. Nu era capabil sa inteleaga ŠµŠµ Š¾ facuse pe Varia sa se dea acestui francez $i cum de putuse, Ā§tiindu-se necredincioasa, sa fie lini$tita ca odinioarS Ā§i tot aĀ§a de increzatoare si de draguta fata de dinsul. āNu pricep nimic ! Ā§opteau buzele sale uscate. Cine ma poate asigura ca chiar la Petersburg"... Nu-si sfirsi tntrebarea $i casca iara$i, tremurind Ā§i chircindu-se din tot corpul. Amintirile luminoase, ca Ā§i cele intunecate, il chinuiau la fel. Deodata ii veni in minte ca, in urma cu citeva zile, fata de el Ā§i de Ernest, ea se a5eza.se la plan $i cintase : āSot batrin, sot cumplit!ā IĀ§i aminti expresia de pe figura ei, sclipirea stranie a ochilor Ā§i culoarea ofcra- jilor sai, $i atunci se ridica de pe scaun Ā§i vru sS se duca la din^ii pentru a le spune : āDegeaba afi glumit pe so- coteala mea ; strabunul meu ii zvinta pe t&rani in bataie ; 53
iar bunicul meu a fost el insu$i |aranā\ $i apoi sa-i omoare pe amindoi. Ba, deodata, i se parea ca tot ce i se intim- plase fusese numai un vis Ā§i nici macar un vis, ci un fel de halucinatie Ā§i ca n-aveai decit sa te scuturi ?i sa te ui|i imprejur... El privi in jur, dar mihnirea ii patrundea in inima mai adinc, tot mai adinc, ca ghearele uliului care lnĀ§faca Š¾ pasare. Colac peste pupaza, Lavretki. nadajduia sĀ£ fie tata, peste citeva luni... Trecutul, viitorul, toata viafa-i era otrSvita. In cele din urma se intoarse la Paris, trase la un hotel Ā§i trimise Varvarei Pavlovna biletul dom- nului Ernest, cu urmatoarea scrisoare : āHirtiuta alaturata va va< explica totul. Cu acest pri- lej va pot spune ca nu v-am recunoscut: totdeauna a$a de grijulie, cum de-a|i putut pierde Š¾ hirtie atit de im- portanta ? (Bietul Lavre}ki pregatise ?i migalise fraza asta vreme de citeva ceasuri.) Eu nu va mai pot vedea ; presupun ca nici dumneavoastra n-aveti motive sa do- ri[i Š¾ intilnire cu mine. Va fixez suma de 15 000 de franci pe an ; mai mult nu pot sa va dau. Comunicati-va adresa biroului meu de la, jara. Faceti ce, dori|i, traitĀ» unde va place ! Va doresc fericire. Nu a?tept raspuns.ā Lavretki' scrise' sotiei sale ca nu a^teapta raspuns... dar de fapLcl il a^tepta, Ā§i inca cu insetare, ca sa vada expli- catia acestei fapte neintelese, -de neinchipuit. In aceeasi ' zi, Varvara Pavlovna ii trimise Š¾ scrisoare lunga in limba franceza. Aceasta ii dadu lovitura de gratie : ultima indo- iala i se spulbera ā $i se rumina ca mai avusese indoieli. ā Varvara Pavlovna nu incerca sa se dezvinovateasca ; dorea dear sa-1 vada $i-l ruga sa n-o condamne irevocabil. Scri- soarea era rece Ā§i fortata, deĀ§i pe alocuri se zareau urine de lacrimi. Lavretki rise cu amaraciune Ā§i dispuse sa se comunice trimisului ei ca totul era in ordine. Peste trei zile,nu se mai-afla la Paris : nu pleca insa in Rusia, ci in Italia. De fapt, ii era totuna incotro pleca ā numai sa nu se duca acasa. Trimise dispozitii vechilului sau cu privire la pensia sotiei, dindu-i totodata ordin sa preia neintir- ziat de la generalul Korobin toata conducerea mo$iei, fara sa mai a$tepte intocmirea deconturilor, $i sa ia masuri pentru plecarea excelentei-sale din Lavriki. El iĀ§i inchipui 54
ā ca Ā§i cum ar fi fost de fafa ā fisticeala $i grandoarea inutila a generalului izgonit si, cu tot necazul sau, simfi un fel de bucurie rautacioasa. Totodata Š¾ ruga pe Glafira Petrovna, printr-o scrisoare, sa se inapoieze la Lavriki $i-i irimise Š¾ procura pe numele ei. Glafira Petrovna nu se mai jntoarse la Lavriki, ba dadu chiar anunfuri prin ziare ca distrusese procura ā ceea ce era cu totul inutil. Ascun- zindu-se intr-un oraĀ§el din Italia, Lavrefki multa vreme nu se putu stapini sa nu-si urmareasca Sofia. Din ziare descoperi ca ea piecase din Paris, a.sa cum proiectase, la Baden-Baden. In curind numele ei aparu intr-un articola^ ā¢semnat de acelasi m-r Jules. Pr intre obi^nuitele frivolitafi, articola.sul lasa sa se stravada un fel de compasiune prie- teneasca. Citindu-1, Feodor Ivanici ramase dezgustat. Mai tirziu afla ca i se nascuse Š¾ fiica. Peste vreo doua luni, primi comunicarea vechilului sau ca Varvara Pavlovna ceruse prima treime din pensie. Apoi incepura sa umble zvonuri din ce in ce mai urite. In cele din urma, toate jur- nalele raspindira, cu iuteala -fulgerului, Š¾ intimplare tra- gicomica, in care sotia sa juca un rol de neinvidiat. Astfel se sfirsi totul : Varvara Pavlovna ajunse Š¾ ,,celebritateā. Lavrefki inceta sa mai fie preocupat de dinsa, dar ii mai trebui mult timp ca sa se,poata impaca cu sine insu'^i. Uneori il prindea un dor atit de mare dupa sofia lui, incit i se parea ca ar fi dat totul, ba chiar... ar fi iertat-o, numai sa-i auda iara^i glasul duios $i sa-i simta mina din nou intre palmele sale. Cu toate acestea, vremea trecea cu folos. Nu se nascuse ca sa fie martir ; firea-i sanatoasa birui. Multe lucruri i se limpezira in minte. Pina la urma, nici lovitura primita nu i se mai paru asa de ncastepfata. t$i intelese sofia ; pe un om apropiat il intelegi pe deplin de-abia dupa ce te desparfi de dinsul. Lavretki se apuca iarasi sa studieze, sa lucreze, de$i nu mai avea acelasi avint : scepticismul, faurit de incercarile viefii si de educafia lui, i se cuibari pentru totdeauna in suf let. Ajunse cit se poate de nepasator fata de toate. Tre- cura vreo patru ani si se simti in stare sa se intoarca in patrie si sa se intilneasca cu ai sai. Fara a se opri nici la Petersburg, nici la Moscova, Lavrefki sosi in orasul O... unde ne-am desparfit de dinsul si unde-1 invitam pe bine- voitorul cititor sa se intoarca acum, impreuna cu noi. 55
XVII In dimineata care a urmat zi- lei descrise la ihceput, pe la ceasurile zece, Lavretki urea scarile casei Kalitin. In inlimpinare ii ie?i Liza, gatita cu palarie Ā§i cu manuĀ§i. ā .Incotro ? Š¾ intreba el. ā La liturghie. Azi e duminica. ā ObiĀ§nui|i sa va duce|i la liturghie ? Nedumerita, Liza il privi in tacere. ā Scuzati-ma, va rog, zise Lavretki, eu... am vrut sa spun altceva. Am venit sa-mi iau ramas bun de la dumneavoastra, caci peste un ceas plec la tara. ā- Undeva pe-aproape ? il cerceta Liza. ā La vreb douazeci $i cinci de verste. in pragul uĀ§ii se ivi Lenocika, insotita de Š¾ came- rista. ā Sa nu ne uitati, rosti Liza si cobori scarile. ā Nici pe mine sa nu ma uitati. Š clipa,'va rog, mai adauga el, tot merge}! la biserica, rugati-va si pentru mine. Liza se opri $i se intoarse cu fata spre dinsul. ā Bine, ii spuse, privindu-1 drept in fata. Am sa ma rog Ā§i pentru dumneavoastra. Haidem, Lenocika. In salon, Lavretki Š¾ gasi numai pe Maria Dmitrievna. Mirosea a colonie $i a menta. Dupa spusele sale, Š¾ duruse capul Ā§i petrecuse Š¾ noapte nelini^tita. Il primi cu obi$- nuita-i amabilitate galena $i convorbirea se inchega incet- incet. . . ā Nu-i a$a, il intreba ea, ca Vladimir Nikolaici e un tinar placut ? ā Dar cine-i Vladimir Nikolaici ? ā Pankin, cel care-a fost aici ieri. I-ati placut foarte mult ; am sa va spun in secret, mon cher cousin l, el; nici mai mult, nici mai putin, ?i-a pierdut capul dupa Liza mea. Ei, ? Face parte dintr-o familie buna, are 0 slujba admirabila, e de$tept, apoi e $i kammerjunker. Daca Š¾ vrea DumnezeuĀ». din partea mea, ca mamS, voi fi foarte bucuroasa. Desigur, am Š¾ mare raspundere ; fericirea co- piilor, bineinteles, depinde de pSrinti ; dar sa mai spun Ā§i 1 Dragul meu var (fr.). 5G
asa : pina acum, de bine, de rau, mereu tot eu eu, pre- tutindeni numai eu, dupa cum vezi ; am crescut copiii, i-am educat, toate le-am facut numai eu... iata si acum, am cerut sa-mi vina Š¾ domniĀ§oara de la doamna Boulus... Maria Dmitrievna se avinta in descrierea grijilor. stra- daniilor Ā§i sentimentelor sale materne. Lavretki Š¾ asculta. in tacere Ā§i-si invirtea palaria in miini. Privirea lui rece, greoaie Š¾ scoase din fire pe aceasta cucoana pusa pe fle- careala. ā Dar Liza cum va place ? il intreba ea. ā Lizaveta Mihailovna e Š¾ fata minunata, ii raspunse Lavretki ; apoi se scula salutind-o si intra la Marfa Timo- feevna. Maria Dmitrievna se uita in urma lui, nemul- fumita, Ā§i se gindi : āCe stingaci, ce taranoi ! Acum inteleg de ce nevasta-sa nu i-a putut ramine credincioasa." Marfa Timofeevna era in odaia sa, inconjurata de tot personalul, alcatuit din cinci fiinte, aproape la fel de dragi inimii sale : un botros dresat, cu gu?a plina, pe care-1 indragise pentru ca nu mai fluiera Ā§i nici nu improsca Š°ŃŠ°, Š¾ catelusa mica, foarte sperioasa si lini^tita, Roska, un motan suparacids, Matros, Š¾ fetita ncastimparata si oache^a de vreo noua ani, cu ochii cit roata carului si cu nasucul ascutit, careia ii zicea $urocikāa st in sfirsit, Š¾ femeie, virstnica, de vreo cincizeci si cinci de ani. cu boneta alba si Š¾ cataveica scurta, cafenie peste rochia de culoare inchisa, cu numele Nastasia Karpovna Ogar- kova. Ā§urocika era tirgoveafa, orfana de amindoi parinfii. Marfa Timofeevna Š¾ luase de mila, ca $i pe Roska : atit ŃŠ³Š¦ŠµŠŗ^Š°, cit $i fetita fusesera gasite pe strada ; si una, Ā§i alta erau slabe ?i flaminde, le uda deopotriva ploaia de toamna. Pe Roska n-o cautase nimeni ; iar Surocika fusese cedata cu draga inima Marfei Timofeevna de unchiul sau, un pantofar bej-iv, care nici el n-avea ce minca, nici pe nepoata n-o hranea cum se cuvine. In schimb Š¾ batea cu calapodul in cap. Pe Nastasia Karpovna batrina Š¾ cunos- cuse cu prilejul unui hagealic la Š¾ rriinastire. Se apropiase de ea fara s-o cunoasca (ii placuse, dupa cum spunea insa?i Marfa Timofeevna, pentru ca se ruga frumos), intrase in vorba cu ea Ā§i Š¾ poftise la Š¾ ŃŠµŠ°Š½ŃŠ° de ceai. Din ziua aceea, nu se mai desparfira. Nastasia Karpovna avea Š¾ fire foarte vesela cit se poate de supusa. Era vaduva fara copii, se tragea din nobili scSpStati ; avea un cap rotund, incarun- fit, mliriHe albe $i moi, Š¾ fata puhava cu trSsaturi mari si
blihde, cu nasul cirn, pu^in cam comic ; ea Š¾ venera pe Marfa Timofeevna, iar aceasta Š¾ iubea foarte mult, deĀ§i Š¾ zeflemisea pentru inima-i foarte slaba : Š¾ atrageau tofi barba^ii tineri $i ro^ea.fara voie, ca Š¾ feti^a, la cea mai nevinovata gluma. Intregul sau capital era alcatuit din Š¾ mie doua sute de ruble, in asignate ; traia pe socoteala Marfei Timofeevna, insa ele se aflau pe picior de egalitate ; Marfa Timofeevna n-ar fi admis slugarnicia. ā A ! Uite-1 pe Fedea ! exclama Marfa Timofeevna, de cum il vazu. Aseara nu mi-ai cunoscut familia : iat-o, admir-o acum. Ne-am adunat cu tofii la ceai ; acesta-i al' doilea ceai, ca-n zilele de sarbatoare. Po^i sa-i mingii pe to-fi : numai fpurocika nu se va lasa dezmierdata ā¢; iar motanul te va zgiria. Pleci chiar azi ? ā Azi. Lavretki se aĀ§eza pe un scaunel. Mi-am Ā§i luat ramas bun de la Maria Dmitrievna. Am vazut-o $i pe Lizaveta Mihailovna. ā¢ Spune-i Liza, taica. Tu sa-i spui Mihailovna ? ! $i $ezi bihi^or, c-ai sa darimi scaunelul $urocikai. ā Se ducea la liturghie, urma Lavretki. E intr-ade- var evlavioasa ? , ā. Da, Fedea, foarte evlavioasa. Mai mult decit noi amindoi. ā Parca dumneavoastra nu sinteti evlavioasa ? Š¾ in- treba Nastasia Karpovna, rostind peltic cuvintele. Azi la utrenie n-am mers, dar la liturghia de mai tirziu ne vom duce. ā Ba nu, ai sa te *duci tu singura ; eu m-am lenevit, maica, ii raspunse Marfa Timofeevna. Mie imi place.sa ma rasfat cu ceai. I se adresa Nastasiei Karpovna cu ,,tuā, deĀ§i se tineau- pe picior de egalitate ā vezi bine, nu degeaba era Š¾ Pes- tova : trei Pestovi figurau in pomelnicul lui Ivan Vasilie- vici Groznii1 ; Marfa Timofeevna Ā§tia lucrul acesta. ā Spune|i-mi, va rog, incepu iaraĀ§i Lavretki, Mariei Dmitrievna mi-a vorbit acum de... cum naiba ii zice ?... Pan$in; Cine-i el ? > ā , ā Ce limbuta, Doamne, iarta-ma ! mormai Marfa Timofeevna. Pesemne |i-a spus in taina ca iata, chipu- rile, ce mai mire s-a ivit. Mai bine-ar Ā§u$oti cu feciorul de popa ; dar se vede ca acela nu i-i destul. $i doar inca 1 Ivan cel Groaznic (n. trad.). Š8
nu-i nimic, slava Domnului !, iar ea a $i inceput sa fle- careasceL ā $i de ce slava Domnului ? intreba Lavrefki. ā la de-aceea, ca flacaul asta nu-mi place ; $i nici n-ai de ce sĀ£ te lauzi cu dinsul. ā Nu v& place ? ā Da, doar n-o sa-i cucereasca pe to|i. I-o fi de ajuns ca 1-a indragit Nastasia Karpovna. Biata vaduvS. se tulbura cu totul. ā Ce spui dumneata, Marfa Timofeevna, nu fi-i frica de Dumnezeu ? ! exclama ea Ā§i pe loc Š¾ ro^eafa ii acoperi fa^a $i gitul. ā $i Ā§tie puĀ§lamaua, Š¾ intrerupse Marfa Timofeevna, Ā§tie cu ce s-o momeascS : i-a facut cadou Š¾ tabachera. Fedea, sa-i ceri Š¾ priza de tabac : ai sa vezi cit ii de frumoasa tabachera ; are pe capac un husar calare. Ai face mai bine, maica, sa nu te dezvinovatesti. Nastasia Karpovna se multumi numai sa dea din miini, in semn de protest. ā Bine, dar Lizei, intreba Lavretki, ii place ? ā Se pare ca-i place. De altfel, Dumnezeu s-o inte- leaga ! Stii doar ca sufletul altuia-i Š¾ padure intunecoasa, iar cel de fecioara cu atit mai mult. Uite, sufletul $uroci- kai ā pas de-1 intelege ! De ce se ascunde si totusi nu pleaca de cind ai venit ? Surocika pufni intr-un ris inabu^it $i se repezi afara ; iar Lavretki se scula de la locul sau. ā Da, rosti taraganat, e greu sa in|elegi sufletul de fecioara. Se apropie sa-$i ia ramas bun. ā Ei, te mai vedem curind ? il intreba Marfa Ti- mofeevna. ā Cum s-o intimpla, matuĀ§ico : doar nu stau de- parte. ā Da, ca tu pleci la Vasilevskoe. Nu vrei sa stai la Lavriki ā ei bine, treaba ta ! Numai sa te duci ?i pe acolo, ca sa te inchini la mormintul mamei tale, ba Ā§i la mormintul bunicii. Acolo, in strainatate, ai adunat tot felul de intelepciuni ?i, cine $tie, poate ca din mor- mint vor afla ca ai venit la ele. Sa nu uiti, Fedea ! Fa un pafastas si pentru Glafira Petrovna, uite, |ine Š¾ rubla. Ia-Š¾, ia-o, caci vreau eu sa dau de-Š¾ slujba pentru dinsa. In timpul vie|ii n-am iubit-o ; dar, n-am ce zice, a fost 59
Š¾ femeie de caracter. Era cuminte Ā§i nici pe tine nu te-a obijduit. $i acum, umbla sanatos, altfel s-ar uri cu mine. Ā§i Marfa Timofeevna i$i imbraf.iĀ§a nepotul. / ā Iar Liza n-are sa-1 ia pe*PanĀ§in. Sa n-ai nici Š¾ grija in privin^a asta ; nu-i ea pentru un barbat ca asta. ā Dar n-am nici Š¾ grija, raspunse Lavretki si pleca. XVIII DUPA vreo patru ORE, LAVRET- ki porni spre casa. Trasura lui mina repede pe un drum nepietruit de |ara. De vreo doua saptamini era seceta. Š picla sub|ire $i alburie se intindea in vazduh si acoperea padurile din departare, de unde venea iz de fum. Š mul- |ime de nouraĀ§i intuneca|i, cu marginile nedesluĀ§ite, alu- necau pe cerul albastru-palid. Un vint uscat sufla destul de tare, ca un Ā§uvoi necontenit, fara sa impra^tie zapu- ' Ā§eala. Cu capul aplecat pe perna $i cu bra^ele incruciĀ§ate pe piept, Lavretki privea ogoarele desfaĀ§urindu-se in fuga ca un evantai, rachitele care se iveau $i dispareau domol, stancutele $i ciorile neroade, care se uitau costi$, cu Š¾ ne- . incredere timpa, spre trasura de pe drum,'precum haturile' lungi napadite de pelinarija, pelin Ā§i sorb de cimp, privea... Ā§i aceasta pustietate roditoare, aceasta verdea^a proaspata a stepei, colinele lungi, vagaunileā cu tufisuri scunde de stejar, catunele cenu^ii Ā§i meste- cenii subjiri, toata aceasta priveli^te ruseasca, pe care n-o vazuse de multa vreme, ii umplea sufletul de un sim^amint cald Ā§i in acelaĀ§i timp aproape trist.. Š apa- sare placuta parca ii strinse inima. Gindurile-i rataceau in voie ; conturul lor era tot atit de fumuriu $i nedes- lu$it ca cel al. noura$ilor din tarii. i$i aduse aminte de copilaria lui, de maica-sa, de moartea ei ā cum fu- sese adus * linga dinsa Ā§i cum ea, apropiindu-i capul de sinul sau, incepuse sa plinga inabu^it, dar, vazind-o pe Glafira Petrovna, tacuse. IĀ§i aduse aminte de tatal sau, la inceput viguros, nemul|umit de toate, cu Š¾ voce' me- talica, apoi orb, plingacios, cu barba carunta, neingri- jita... iĀ§i aminti cum Š¾ data, la masa, intrecind masura cu bautura Ā§i patindu-Ā§i Ā§ervetul de..sos, fusese apucat 60
de un ris subit incepuse sa povesteasca, remind Ā§i cli- pind din ochii lipsifi de, vedere, despre cuceririle sale. Isi aduse aminte de Varvara Pavlovna . si-$i miji ochii fara sa vrea, cum si-i mijeĀ§te omul sagetat de Š¾ durere launtrica fulgeratoare, scuturindu-si capul. Apoi ā¢ gindu- rile i se opriia la Liza. . ālata, se gindi el, Š¾ fiinta tinara. care de-abia acum intra in via|a. Š fata simpatica ; dar oare ce-o sa iasa din ea ? E si frumusica. Fa|a proaspata, pala, ochii $i buzele la fel de serioase, privirea sincera Ā§i curata. Pa- cat, pare-se ca-i pufin cam exaltata. Are Š¾ statura pla- cuta, umbla atit.de usor Ā§i are Š¾ voce potolita. Imi place foarte mult cind se opre$te brusc, asculta cu luare-aminte fara sa zimbeasca ; apoi ramine pe ginduri $i-$i arunca parul peste cap. $i mie-mi vine sa cred ca Pans in nu-i de ea. Totu$i, care Š¾ fi fiind meteahna lui ? La urma urmei, de ce ma las prada visarii ? Š sa porneasca si ea pe aceea^i carare, pe care umbla tot-i. Mai bine sa atipesc.ā Ā£>i Lavretki inchise ochii. Dar nu putu adormi Ā§i se cufunda in obi$nuita piro- teala a drumului. Ca $i mai inainte, icoane din trecut se iveau molcom, i se ridicau in suf let, amestecindu-se Ā§i incilcindu-se cu alte imagini. Cine $tie de ce. La- vretki incepu sa se gindeasca la Robert Peel... la istc- ria Fran^ei... la felul cum ar fi ci$tigat Š¾ batalie. dac-ar fi fost general ; i se parea ca aude impu^caturi si stri- gate... Capul ii aluneca intr-o parte, deschise ochii...ā Acelea^i cimpii, acelea^i priveli^ti de stepa. Potcoavele roase ale latura^ilor scinteiau, rind pe rind, prin praful valurit ; cama^a galbena a vizitiului, cu clini ro^ii la subsuori, se umfla de vint... āBine ma mai intorc in locurile parinte$tiā, ii trecu prin cap lui Lavretki $i striga : āMina, vizitiu !ā Se infasura in manta Ā§i se lasa de-Š° binelea pe perna. Trasura il hurduca : Lavretki se ridica in capul oaselor deschise larg ochii. In fa|a lui, pe deal, se desfa^ura un satuc ; ceva mai la dreapta se zarea Š¾ casutci boiereasca veche, cu obloanele trase Ā§i cu pridvorul strimb. in curtea, larga, incepind chiar de la poarta, crescuse urzica, verde Ā§i deasa, ca un pile de cinepa. Tot aici se afla un hambar de scinduri de ste- jar, inca trainic. Acesta era satul Vasilevskoe. Surugiul coti spre poartS Ā§i i$i opri caii. Feciorul lui Lavretki se scula in picioare pe ŃŠ°ŃŠ³Š¹ $i, pregatindu-se 61
sa sara jos, striga : āHap, hap !ā Se auzi un latrat ra- gu$it surd ; dar ciinele nu catadicsi s& se arate. Fecio- rul dadu iarasi sa sara ?i mai racni Š¾ data : āHap, hap !ā Latratul vlaguit se repeta, iar dupa citeva clipe, nu se stie de unde, se ivi' in curte un om in anteriu de nan- chin, cu cre$tetul alb ca zapada. Se uita spre trasura, pu- nindu-^i palma strea^ina la och-i ; se lovi deodata cu. amindoua miinile peste $olduri, Š¾ clipa se frasui pe loc ; apoi se repezi sa deschida poarta. Trasura intra in curte hirsiindu-Ā§i ro|ile prin urzici Ā§i se opri in fata pridvo- rului. Barbatul cu cre^tetul alb, foarte sprinten dupa apa- ren^e, statea cu picioarele cracanate, intr-o pozi^ie sucita, pe ultima treapta Ā§i descheia cu infrigurare burduful de piele al trasurii, apoi, il trase in sus, ajutind boierului sa coboare, $i-i saruta mina. ā Bine te-am gasit, frate, rosti Lavretki. Mi se pare ca-ti zice Anton ? Š mai duci ? Batrinul facu Š¾ plecaciune in tacere $i porni fuga dupa chei. Intre timp, surugiul statea nemi^cat, aplecat intr-o rina $i tragin.d cu coada ochiului la u?a incuiata. Iar feciorul lui Lavretki, cum sari jos, asa- Ā§i ramase, intr-o poza pitoreasca, cu Š¾ mina pe capra. Batrinul aduse cheile Ā§i, fara sa fie nevoie, se incovoie ca un $arpe, ridicind coatele sus de tot, descuie usa, se feri intr-o parte Ā§i din nou facu Š¾ plecaciune pina in pamint. ?,Iata-ma-s acasa, iata ca m-am inters ā, se gindi La- vretki, intrind in antreul micut, pe cind obloanele se deschideau, trosnind si scirtiind, unul dupa altul, iar lumina zilei patrundea in incaperile pustii. XIX CASUTA in care se instala la- vretki $i in care cu doi ani mai inainte, iĀ§i daduse sufletul Glafira Petrovna fusese durata in veacul trecut din lemn trainee de pin. Ca infa|iĀ§are, parea Ā§ubreda ; dar ar mai fi putut dainui inca vreo cincizeci de ani, poate Ā§i mai mult. Lavretki strabatu toate odaile si, spre marea, nemul- |umire a mu^telor- batrine ?i vlaguite, cu praf alb pe spate, care .sedeau nemi^cate pe tavan, porunci sa se deschida pretutindeni* ferestrele. De la moartea Glafirei 62
Petrovna nimeni nu le mai deschisese. In casa, toate rama- sesera a?a cum fusesera odinioarS. in salon, canapelufcele albe cu picioare subfiri, capitonate cu stofa lucioasa gri, ponosite ji stricate, aminteau staruitor de vremurile Eca- terinei. Tot in salon se afla jiltui preferat al stapinei, cu speteaza inalta ?i dreapta, de care dinsa nici la batrine|e nu se sprijinea. Pe peretele din fata atirna strSvechiul portret al strabunului lui Feodor, Andrei - Lavretki. Fa^a-i inveninata Ā§i mohorita de-abia se distingea pe fondul innegrit Ā§i scorojit. Ochii sai mici $i rai priveau morocanos pe sub pleoapele-i cazute, umflate parca. Pa- rul negru, nepudrat, statea zburlit ca Š¾ perie deasupra unei frunti greoaie, brSzdate de zbircituri. De coltul portretului atirna Š¾ cununa din siminoc prafuit. ,,In- feS^i Glafira Petrovna a binevoit s-o impleteascaā, il incunostin|a Anton. In dormitor trona un pat ingust ?i inalt, sub un polog facut dintr-un material varga t, vechi Ā§i foarte trainic. Un maldar de perne decolorate Š¾ plapuma matlasata, subtire, se aflau pe pat; iar deasupra capului atirna icoana infati^ind intrarea Maicii Domnului in biserica, icoana pe care aceasta fata batrina, murind singura $i uitata de toti, a dus-o, pentru cea din urma oara, la buzele-i aproape reci. Toaleta din lemn incrustat cu placi mici de arama si cu Š¾ oglinjoara strimba, cu poleiala innegrita, se gasea linga fereastra. ā¢ Alaturi de dormitor se afla un mic paraclis, cu peretii goi Ā§i, in colt, cu un iconostas masiv. Pe jos era asternut un covoraĀ§ ros Ā§i picurat cu ceara, pe care Glafira Pe- trovna batea matanii pina la pamint. Anton pleca cu feciorul lui Lavretki ca sa descuie grajdul Ā§i Ā§opronul. in locui lui se infati^a Š¾ batrinica aproape de aceea^i virsta cu dinsul, legata cu Š¾ basma pina la sprincene ; ii tremura capul Ā§i privirea-i era nauca, dar exprima rivna ā obi- ceiul vechi de a sluji cu smerenie ā Ā§i in acela^i timp un fel de compatimire respectuoasa. Saruta mina lui Lavretki Ā§i se dadu indarat, oprindu-se linga usa in a^teptarea poruncilor. Lavretki nu-$i aducea aminte in ruptul capului cum ii zicea si nici nu Ā§tia macar daca Š¾ mai vazuse vreodata. Š chema Aprakseia. Cu vreo patruzeci de ani mai inainte, aceea^i Glafira Petrovna Š¾ alungase de la curtea boiereasca Ā§i Š¾ pusese gainareasa, Dealtfel, ea vorbea putin, ca cum ar fi dat in mintea copi- ilor, Ā§i in privirea ei nu aflai decit slugarnicie. Pe linga cci
doi batrini Ā§i inca trei copii pinteco?i in cameĀ§oaie lungi, stranepotii lui Anton, la curtea boiereasca mai haladuia un Ā£aran ciung, scutit de cisla ; acesta bolborosea ca un gotcan ?i nu era bun de nimic. Nici ciinele neputincios care il intimpinase pe Lavretki la sosire cu latratul sau nu era cu mult mai folositor. Statea legat de vreo zece ani cu un lan$ greu, cumparat din porunca Glafirei Petrovna, ?i abia-abia daca-mai era in. stare sa se miĀ§te Ā§i sg-$i tirasca poyara. Dupa ce cerceta casa, Lavretki ie$i in gradina Ā§i ramase multumit de ea. Era napadita toata de' buruieni, brusturi, agriĀ§e Ā§i zmeura., Avea insS umbra multa, mul|i tei batrini, care imprgsionau prin maretia lor Ā§i prin aĀ§ezarea. ciudata a ramurilor ; fusesera sadi|i prea des ?i cindva ā cu vreo suta de ani inainte ā fuseserS tun?i. Gradina se sfirĀ§ea cu un rimnic luminos, imprej- muit cu trestii inalte Ā§i roĀ§cate. Urmele vietii omene$ti se $terg foarte repede : conacul Glafirei Petrovna nu avusese vreme Sa se salbaticeasca, dar parea scufundat intr-o piroteala tacuta, in care motSie toate cele pe ŃŠ¹- mint, daca nu se molipsesc de neastimparul omului. .Feodor Ivanici trecu Ā§i prin sat; babele-1 priveau din pragul caselor, sprijinindu-Ā§i .obrazul cu mina ; taranii se inchinau de departe, copiii. fugeau. in laturi, ciinii latrau nepasatori. In sfirĀ§it, il incerca foamea ; slugile Ā§i bucatarul urmau sa soseasca insa abia pe seara. Carul cu provizii dih Lavriki inca nu venise. Atunci Lavretki se vazu nevoit sa ceara ajutorul lui Anton. Acesta se des- curca pe loc : prinse, taie ?i jumuli Š¾ gaina batrina ; Aprakseia Š¾ curata Ā§i Š¾ spala multa vreme, frecind-o ca pe Š¾ rufa, inainte de a Š¾ pune in oala. in sfir?it, cind gaina era fiarta, Anton a$temu Š¾ fata de masa ?i ajezM tacimurile. Puse Š¾ solnita argintata ?i innegrita, pe trei picioruĀ§e, Ā§i Š¾ garafa Ā§lefuita cu dop de sticla rotund Ā§i cu gitul ingust. In cele din urma Anton il vesti pe Lavretki, cu Š¾ voce cintatoare, ca masa era gata. Dupa aceea se posta in spatele scaunului, infaĀ§urindu-?i pumnul drept cu un Ā§ervet $i impra$tiind un iz tare, statut, asemanator _ cu mirosul lemnului de chiparos. Lavretki gusta supa ?i scoase Š¾ bucata de gSina. Pielea ei era acoperita cu un fel de buburuze mari; Š¾ vinS groasa trecea prin fiecare picior; carnea mirosea a surcica Ā§i a leĀ§ie. Ispravind de mincat, Lavretki spuse ca ar bea ceai, daca... ,,Vi-l pregatesc numaidecit P il intrerupse moĀ§ul Ā§i se tinu de 64
ragaduiala. Se descoperi un pic de ceai, hifa$urat mtr-un pctoc de hirtie roĀ§ie, se gasi un samovar mic, dar care iierse foarte repede Ā§iā zgomotos ; se descoperi $i zahar, bucatele foarte mici, parea topite. Lavretki bati ceaiul dintr-o ceaĀ§ca mare ; Š¾ tinea minte inca din copi- larie : avea zugravite pe dinsa ni$te car|i de joc, $i cu ea erau ospatati numai musafirii. Acum bea el din ea, mtocmai ca un strain. Spre seara sosira slujitorii. Lavretki nu vru sa se culce in patul matu^a-si si porunci sa i se a^tearna in sufragerie. Dupa ce stinse luminarea, multa vreme privi in juru-i $i-i cuprmsera gindurile triste. In- cerca sentimentul, cunoscut de orice om care a fost ne- voit s^ mine pentru intiia data"intr-o casa nelocuita de mult. I se parea ca intunericul ce-1 invaluia din toate partile nu se putea obiĀ§nui cu noul locatar. Parea $i peretii casei erau uimiti. In sfir$it, stapinul ofta, i$i trase plapuma $i adormi. Anton se culca cel din urma : susoti multa vreme cu Aprakseia, suspina cu jumatate de gura Ā§i de vreo doua ori i$i facu semnul crucii. Amin- doi nu se a^teptau ca boierul sa se statorniceasca la dintii, in Vasilevskoe, cind aici, la doi pa$i, avea Š¾ mo$ie a$a de frumoasa, cu un conac intemeiat atit de bine. Nici nu le trecea prin cap ca tocmai de curtea aceea i se facuse lehamite lui Lavretki, conacul ii trezea amintiri dure- roase. Anton Ā§u?.oti cit Ā§u$oti ; apoi lua un bat, toca cu el, dupa rinduiala paznicului, _ intr-o scindura care amutise multa vreme, agafata de hambar, Ā§i pe data afipi in ogradS fara sa-Ā§i acopere capu-i alb. Era 0 noapte lini^tita Ā§i placuta de mai. Un somn dulce il cu- prinse pe moĀ§neag. XX A DOUA ZI LAVRETKI SE SCUEA mai devreme, statu de vorba cu starostele, trecu pe la bambar, porunci sa fie slobozit din lant ciinele, care de-abia scoase un latrat slab, dar nici nu se urni de linga cuĀ§ca lui. Apoi, intorcindu-se acasa, stapinul se cufunda intr-o toropeala lina, din care hu mai ieĀ§i toata ziua. āIata-ma dat la fund !ā iĀ§i spuse de mai multe ori. Ā§edea la fereastra, fara sa se mi^te, parea ar fi G5 5 ā Un cuib de nobili 18
ascultat curgerea vietii lini?tite care-1 incon jura ?i zgo- motele rare ale acestui colt rustic. Uite, undeva, dincolo de balaria urzicilor, se auzea un glas subtirel-subtirel; dincoace, un tintar parca ii |inea isonul. Glasul tacu, dar tin|arul |iui mai departe. Prin zumzetul unanim, trist ?i siciitor al mu?telor razbatea zbirniitul unui barzaun gros, care nu avea alta treaba decit sa se izbeasca de tavan. Un coco? cinta in drum taraganind ragu?it nota din urma. Se auzi un car, in sat scir^ii Š¾ poarta ,,De ce ?ā rasuna deodata un glas dogit de muiere. āOf, tu, inge- ra?ule !ā spuse Anton unei fetife de doi ani, pe care Š¾ le- gana in braje. āAdu cvasā, rosti acela?i glas de femeie ?i deodata se a?ternu Š¾ tacere adinca. Nu se auzea nici un zgomot, nici Š¾ adiere. Vintul nu mi?ca nici Š¾ frunza. Rindunelele zburau repede, fara un fipat, una dupa alta, razind pamintul; iar ā zborul lor tacut ifi strecura in suflet tristeje. ,,Iata-ma clat la fund ! se gindi iara?i Lavre|ki. Totdeauna, din toate timpurile, viafa aici este lini?tita si inceata, i?i urma el gindul, cine intra in cer- cul ei trebuie sa i se supuna : aici n-ai de ce sa te tul- buri, sa te razvrate?ti; aici izbute?te numai cel ce-?i croie?te cararea in tihna, cum trage faranul brazda cu plugul. $i cita vigoare e in jur, cita sanatate in aceasta tacere inerta ! Uite aici, sub fereastra, un brusture vin- jos i?i face drum prin iarba deasa. Deasupra, leu?teanul. i?i inalfa tulpina mustoasa, garofitele i?i arunca ?i mai sus zulufii trandafirii ; iar .acolo, mai departe, pe cim- puri, luce?te secara, da in pirg ovazul si fiecare frunza de prin copaci, fiecare fir de iarba pe tulpina sa se in- tinde in voie, cit poate. Pentru Š¾ dragoste de femeie mi-am irosit anii cei mai frumo?i, se gindi mai departe Lavrefki, fie ca uritul de aici sa ma trezeasca, sa-mi dea lini?te ?i sa ma invete sa nu ma grabesc, de orice treaba m-a? apuca.ā Ā§i se cufunda din nou in ascultarea lini?tii fara ŠµŠ¹ a?tepte ceva ?i in acela?i timp parca tot a?teptind( necontenit : tacerea il cuprinse de pretutindeni, soarele aluneca lin pe cerul albastru ?i lini?tit, iar norii pluteau domol pe intinderile lui. Se pare ca ei ?tiau- incotro ?i de ce plutesc. In acela?i timp, in alte parti ale pamin- tului, viata clocotea, se zorea, vuia. Aceea?i viata aici curgea neauzita, ca apa printre ierburile mla?tinii. $i pin& seara tirziu Lavretki nu se putu smulge din con- 66
?emplarea acestei vie|i trecatoare, ca apa care curge. Durerile trecutului se topeau in sufletu-i ca zapezile primavara ?i ā lucru ciudat ! ā niciodata nu sirn^i Š¾ iubire aĀ§a de adinca de puternica pentru pamintul patriei sale. XXI TIMP DE DOUA SAPTAMlNI, FEO- dor Ivanici puse rinduiala in casa Glafirei Petrovna cura|i curtea ?i gradina. De la Lavriki se aduse mobila comoda, din ora$ ii sosira vinuri, car^i, reviste ; in grajd i$i facura apari^ia- cai. Intr-un cuvint, Feodor Ivanici i$i injgheba toate cele trebuitoare Ā§i incepu sa traiasca Ā§i ca boierii, ca siha^trii. Zilele-i treceau monoton, totuĀ§i nu se plic- tisea, de$i nu vedea pe nimeni. Se ocupa grijuliu Ā§i cu sirg de gospodarie, umbla calare prin 'imprejurimi, ci- tea. Dealtfel, citea pu|in : ii placea mai mult sa asculte pove^tile lui mos Anton. De obicei, Lavretki se a$eza la fereastra, cu Š¾ pipa Ā§i cu Š¾ ceasca de ceai rece. Anton se oprea linga u$a, cu miinile la spate, Ā§i i$i incepea tacticos povestirile din vremuri de demult, vremuri le- gendare, cind ovazul si secara nu se vindeau cu banita, ci cu sacul mare, doua-trei copeici sacul. Pe-atunci in toate parole, chiar pina-n coasta orasului, se intindeau padurea de nepatruns ?i stepa nedestelenita. ,,Iar acuma, se jaluia mo$ul, care implinise vreo optzeci de ani, a$a s-a taiat $i s-a arat totul, ca nu mai ai pe unde merge/4 Anton mai povesti multe si marunte despre stapina sa, Glafira Petrovna : cit de chibzuita Ā§i de chivernisita era cum un oarecare domn, un vecin tinar, cautase sa-i placa Ā§i incepuse s-o viziteze des Ā§i cum, de dragul aces- tuia, domnia-sa, binevoise sa-si puna ca podoaba boneta de zile mari, cu panglici de culoare ros-inchis, $i ro- chia galbena din frufru levantin. Dar dupa aceea s-a miniat pe megie$ul acela pentru Š¾ intrebare necuviin- cioasa : āDomnia-voastra, cica, trebuie sa ave^i frumos capital ?ā, $i a dat porunca sa nu mai fie primit in casa $i cum, tot atunci, a lasat cu limba de moarte ca totul, pina la cea mai mica bucata de cirpa, sa fie infati?at lui Feodor Ivanici. Ā§i cu drept cuvint, Lavretki gasi 67
buiendrele matu^ii neatlnse, printre care boneta de zile marl cu panglici de culoare roĀ§-inchis, Ā§i rochia galbena din frufrU levantin. Acte vechi ?i documente interesanfe, la care se aĀ§tepta Lavretki, nu se gasira de niei un fel, afara de Š¾ cartulie invechita,, in care bu- nicul sau, Piotr Andreici, notase fie : āSarbatorirea in ora$ul Sankt-Peterburg a pacii incheiate cu imperial turcesc de lumina^ia-sa prinful Alexandr Alexandrovici Pi:ozorovskiā fie repeta unui decoct pentru piept, cu obĀ£ervatiĀ£ Š³ āAceasta prescriptie a fost data generalesei PfaSkbvia Feodbrovna Saltikova de protoprezbiterul bi- sericii āSfintei Treimi datatoare de via|a, Feodor Avxen- tieyiciā ; fie noutafi politice de felul acesta.: āDespre; tigrii fran^uzi parc& nu se mai vorbe^te nimic ā ā alaturi de aceasta : āIn Moskovskie vedomosti se serie ca a muārit domnul premier-maior Mihail Petrovici Kb- licev. N-o fi fiul lui Piotr.'Vasilievici Kolicev ?ā La-' vretki mai gasi citeva calendare vechi, ni^te car|i care talmSceau visele $i opera cu mist.erele domnului Ambo- dik. Multe amintiri ii rascoli cartea Simboluri em- bleme, cunoscuta, dar demult uitata. In masa de toaleta a Glafirei Petrovna, Lavretki gasi un pachet mic, legat cu Š¾ panglica neagra, pecetluit cu ceara de aceea^i cu- .loare Ā§i bagat tocmai in fundul sertarului. In pachet se aflau, fata in fata, portretul in pastel al tatalui sau,' din tinerete, cu bucle moi rasfirate pe frunte, cu ochii ca migdala, gale$i $i cu. gura intredeschisa, Ā§i portretul aproape $ters al unei femei palide, in rochie alba Ā§i cu un trandafir alb in mina, mama lui. Cit despre Glafira Petrovna, aceasta nu ingaduise niciodata sa i se faca portretul. āEu, taica, Feodor Ivanici, spuse Anton lui Lavretki, cu toate ca pe atunci nu aveam locuinta la co- nacul boieresc, totusi il tināminte pe strabunul domniei- voastre, Andrei Afanasievici, cum de ānu : aveam $apte- sprezece ani impliniti cind domniāa-sa $i-a dat duhul. Š data s-a intimplat sa-1 intilnesc in gradina, de frica mi s-au taiat Ā§i piciparele ; totusi nu mi-a facut nimic, numai m-a intrebat cum imi zice.Ā§i m-a trimis in casa la dinsul sa-i aduc batista. Era boier, nici vorba ā pe nimeni nu-1 recuno$tea mai mare. Caci stramo?ul dum- neavoastra, . cum va spun, avea un talisman minunat, 68
dc-ruit de un calugar de la Muntele Athos. ba sp*us caiugarul cela : Ā«Pentru bunavom|a ta, boierule, |i-l daruiesc ; poarta-1 sa nu-|i fie teama de -judecata de apoiĀ». Doar pe atunci, taica, se stie ce vremuri erau : boierul, ce voia, aceea $i facea. Iar daca cumva vreunul diritre domni indraznea sa ise puna in poara, el numai ca-i arunca Š¾ cautatura Ā§i spunea: Ā«E^ti un om de ni- micĀ», asta era vorba domniei-sale cea de toate zilele. $i a trait strabunul domniei-voastre, fie-i |&rma u^oara, in casa cea mica, durata din lemn. Dar ce de-Š° bog&tii n-a lasat dupa dinsul, cita argintarie, fel de fel de pro- vizii ā toate pivni^ele erau pline virf. Era gospodar. Garafa ceea, pe care a|i binevoit s-o lauda|i, a dumi- sale era : din ea bea votca. Dar, iaca, bunicul domniei- voastre, Piotr Andreici, $i-a inal$at conac de piatra, avere insa n-a agonisit. Toate i-au mers anapoda. $i a trait mai rau decit babacu nici de placeri n-a avut parte, iar banii to^i s-au irosit, de n-ai cu ce sa-1 pome- ne^ti ; Š¾ lingura de argint n-a lasat. Doar Glafira Pe- trovna daca le-a mai rinduit cit de cit.ā ā Oare~i adevarat, il intrerupse Lavretki, ca oa- menii ii ziceau hoa^ca cea batrina ? ā Ei, da cine-i zicea ! raspunse Anton nemul|umit. ā D-apoi, taica, se hotari intr-o zi mo.sul sa-1 in- trebe, cucoana noastra pe unde binevoieĀ§te sa-$i aibS āsala$ul ? ā M-am despartit de nevasta, rosti in sila Lavretki, Ā§1 te rog sa nu ma mai intrebi de ea. ā Am in^eles, ii raspunse trist batrinul. Cam dupa vreo trei saptamini,. Lavretki incaleca Ā§i pleca in ora^ul O..., la Kalitini, unde petrecu Š¾ seara. Era acolo Ā§i Lemm, care-i placu foarte mult lui Lavretki. De$i, din capriciul parintelui, el nu Ā§tia sa cinte la nici un instrument, totusi avea Š¾ adevarata pasiune pentru muzica, pentru muzica serioasa, clasica. In seara aceea, Pan$in nu se afla la Kalitini*. Guvernatorul il trimisese undeva, afara din ora$. Liza cinta singura $i foarte bine. Lemm se insufle^i, se sim^i cuprins de elan, facu Š¾ hirtie sul .si dirija cu ea, drept bagheta. Maria Dmi- trievna la inceput se inveseli, vazindu-1 in verva ; apoi se duse la culcare. Dupa dinsa, Beethoven Š© punea 69
nervii la grea incercare. Pe la miezul noptii, Lavretki il petrecu pe Lemm pina acasa mai statu la el cam pina la trei spre dimineata. Lemrh vorbi mult ; isi in- drepta spinarea girbovita- si isi facu mari ochii, care straluceau. Chiar Ā§i parul i se zburlise putinā deasupra fruntii. De atita timp nimeni nu se interesase de dinsul ; iar Lavretki- ii arata .o vadita atentie, punindu-i intre- bari, amabil Ā§i prevenitor; Batrinul se simti miĀ§cat. La sfir^it el prezenta oaspetelui lucrarile proprii, se-aĀ§eza la plan, ba chiar cinta cu Š¾ voce stinsa citeva crimpeie din compozitiile sale, printre care in intregime Š¾ balada de Schiller, Fridolin, pusa -de dinsul pe note. Lavretki il lauda, il ruga sa repete uneleĀ« bucati, iar la piecare il pofti sa vina ca oaspete la moĀ§ia lui pentru citeva zile. Lemm, care-1 conduse pina in strada, primi invi- tatia numaidecit Ā§i ii strinse mina cu caldura. Dar, dupa ce ramase singur, in aerul proaspat racoros de afara, in fata zorilor care de-abia mijeau, i$i roti privirile, i$i mic^ora ochii, se zgribuli, ca Ā§i cum s-ar fi simtit vi- novat de ceva, Ā§i intra cu pas domol in camaruta sa. āIch bin wohl nicht. klugā (nu-s in toate mingle), $opti el, culcindu-se in patu-i scurt $i tare. Incerca sa se pre- face, bolnav cind peste citeva zile Lavretki veni sa-1 ia cu caleaĀ§ca. Dar Feodor Ivanici intra in camera lui Ā§i-l convinse. Pe Lemm il impresiona indeosebi faptul ca Lavretki adusese la t^ra anume pentru dinsul un pian. Amindoi se dusera la Kalitini Ā§i petrecura acolo seara, insa mai pu^in placut decit ultima data. Pankin era de fata Ā§i povesti multe despre calatoria lui, maimutarind foarte nostim pe-moĀ§ierii.cu care se intilnise. Lavretki rise, insa Lemm statu tacut Ā§i nu iesi din coltul lui; se mi$ca iriceti?or, ca un paianjen, cu tot trupul. Avea pri- virea posomorita, nauca.^i se inviora numai cind Lavretki se ridica de piecare. Chiar in caleasca, batrinul statu mai departe ursuz $i zgribulit. Dar vazduhul liniĀ§tit ?i cald, adierea u$oara, umbrele domoale; mireasma ierbii ?i a mugurilor de. mesteacan, sclipirea pasnica a cerului instelat, fara luna, fornaitul Ā§i tropotuk masurat al cailor ā tot farmecul calatoriei, al primaverii Ā§i al noptii se strecura in sufletul bietului neamt Ā§i-l facu sa intre cel dintii in vorba cu Lavretki. 70
XXII LEMM VORBI ' DESPRE MUZICA, despre Liza, apoi iara$i despre muzica. Cind pomenea de Liza, rostea cuvintele parea mai rar. Lavretki aduse vorba despre compozitiile lui Ā§i, mai in gluma, mai in serios, ii propuse sa serie, pentru el, un libret. ā Hm, un libret, raspunse Lemm, nu, nu-i de mine ; eu nu mai am. vioiciunea, imagina|ia vie- pe care Š¾ cere opera ; acum m-au parasit puterile... Ā§i, daca as mai pu- tea face ceva, m-aĀ§ mul^umi sa scriu romance Ā§i, bine- in^eles, a$ * pref era cuvinte frumoase... Tacu Ā§i multa vreme statuā nemi^cat, cu ochii ridica^i spre cer. ā De exemplu, rosti el, in sfir^it, cam a?a ceva : ,,O, stele, voi stele neprihanite !ā... Lavretki se intoarse pu^in cu fa^a catre neamj; ?i in- ŃŠµŃŠø sa-1 priveasca. ā O, stele, voi stele neprihanite, repeta Lemm... privi|i deopotriva pe cei drepti Ā§i pe cei vinovafi, dar numai cei cu inima curata, sau ceva in felul acesta... va inteleg, adica nu, va indragesc. Dealtfel, nu-s poet, nu-i de mine ! Dar ceva cam asa, ceva inal^ator. Lemm isi salta palaria pe ceafa ; in lumina de amurg Š° ŠæŠ¾ŃŠ© instelate, faf.a lui parea mai palida. mai tinara. ā Si voi, urma cu glas tot mai scazut, voi $tiĀ£i cine iubeste, cine stie sa iubeasca, pentru ca voi sinteti fara prihana si numai voi pute^i aduce alinarea... Nu, nu e bine ! Nu-s poet, rosti el, dar ar trebui ceva asema- nator... ā Regret ca nici eu nu-s poet, spuse Lavretki. ā Vise 'desarte ! grai Lemm Ā§i se ghemui in' col|ul caleĀ§tii. iĀ§i inchise ochii, ca Ā§i cum s-ar fi pregatit sa adoarma. Trecura citeva clipe... Lavretki ciuli urechile... āStele, stele neprihanite, dragosteā, soptea batrinul. ,,Dragosteā, repeta pentru sine Lavre|ki. Cazu pe ginduri $i Š¾ povara i se-lasa pe inima. ā AĀ£i scris Š¾ muzica minunata pentru Fridolin, Hristofor Fedorici, rosti Lavriki cu glas tare. Ce credeji, acest Fridolin, de indata ce contele- 1-a prezentat so^iei sale, a ajuns amantul ei, da ? 71
ā A$a va ŃŃŠ«ŃŃŠ¦, raspunse Lemm* pentru ŠµŠ¹ aveti pesemne experlenfa.v. Deodata taĀ£uĀ§i se intoarse incurcat. Lavretki zimbi in 'sila ; apoi el iĀ§i indrepta privirea spre drum. Stelele incepura sa paleasca cerul sa bata in cenu- Ā§iu cind calea$ca se opri la pridvorul casutei din Vasi- levskoe. Lavretki i$i conduse oaspetele in odaia ce-i fusese rinduita, se intoarse in biroul sau $i se a$eza la fereastra. In gradina, privighetoarea, iĀ§i zicea ultimul cintec inainte de revarsatul zorilor. Lavretki i$i aminti ca gi in gradina Kalitinilor cintase Š¾ privighetoare. I?i mai-aduse aminte de miscarea domoala a ochilor Lizei, cind, dupa cele dintii t-riluri, Ā§i-i intorsese spre fereastra intunecoasa. Prinse sa se gindeasca la ea Ā§i sufletul i se liniĀ§ti. āFata fara prihana, spuse cu jumatate de gur&, stele neprihanite", adauga zimbind Ā§i se duse liniĀ§tit la culcare. ā¢ ' ' Iar Lemm Ā§ezu multa vreme in patul lui cu caietu! de note pe genunchi. Š melodie placuta, neobisnuita il incerca parca : era cuprins. de inflacarare, de emotie ; se simtea induio^at Ā§i-i presimtea fericita apropiere... dar ii lipsira puterile ca s-o aĀ§tepte.ā. Nu-s poet $i nici muzician ! $opti in cele din urma. Ā§i capul s&u obosit se lasa greoi pe perna. Š„Š„ŠØ A DOUA ZI DIMINEATA GAZDA Ā§1 oaspetele luara ceaiul in grading sub un tei batrin. ā Maestre, ii spuse intre altele Lavretki, in curind va trebui sa scrieti Š¾ cantata festiva. ā Cu ce prilej ? ā Cu prilejul casatoiāiei domnului Pankin cu Liza. N-a(i bagat de seama ieri cum ii facea curte ? Se pare ca lucrurile sint aproape puse la cale. ā Asta n-are sa se intimple ! izbucni Lemm. ā De ce ? ā Fiindca nu-i cu putinta. Dealtfel, adauga el dupS Š¾ scurta pauza, in lume totu-i posibil. Indeosebi aici, ā la dumneavoastra, in Rusia. 72
'ā Deocamdata sa Ifisam Rusia in pace $i spunefi-m) ce gasiti rau in casatoria asta ? ā Totul, de la inceput pinS la sfirsit. Lizaveta Mi- hailovna e* Š¾ fata cu sentimental drept&tii, serioasa, are simfaminte superioare, iar el... el e un di-le-tant, intr-un cuvint. ā Totu?i, ea-1 iube^te ? Lemm se scula de pe banca. ā Nu, ea ny-1 iube^te ; adica ea are Š¾ inima foarte curata si nici nu $tie ce insemneaza sa iube$ti. Madam von Kalitin ii spune ca el este un tinar cumsecade ; iar ea Š¾ asculta pe madam von Kalitin, pentru ca-i inca un copil, de$i are nouasprezece ani. I$i face rugaciunea diminea|a, se inchina seara, pentru asta merita toata lauda ; dar nu-1 iubeĀ§te. Ea poate sa iubeasca numai ceea ce-i frumos ; iar el nu-i frumos, adica sufletul lui. nu-i frumos. ' Lemm yorbi pe nerasuflate $i cu pasiune, facind pa$i. marunti, incolo $i incoace, pe dinaintea masufei de ceai, cu privirile risipite pe pamint. ā Scumpe maestre, exclanfa deodata Lavretki, nu stiu de ce-mi'face impresie ca v-a^i indragostit de ve- ri^oara mea. Lemm se opri brusc. ā Va rog, rosti cu vocea nesigura, nu va bate|i joc- de mine in halul asta. Nu mi-am pierdut mingle : in fata mea se deschide mormintul Ā§i nu un viitor tranda- firiu. Lui Lavretki i se facu mila de batrin ; ii ceru iertare. Dupa ceai, Lemm isi executa la* pian cantata, iar in timpul prinzului tot Lavretki aduse vorba ?i discutara despre Liza. Lavretki il asculta cu luare-aminte Ā§i cu in teres. ā Ce parere avefi, Hristofor Fedo'rici, ii spuse la urma, se pare ca acum toata gospodaria se afla in bun5 rind ui ala, toata gradina-i in floare... N-ar fi bine s-o invitam aici pe Š¾ zi, impreuna cu maica-sa $i cu batrina mea matusa, nu ? Asta v-ar face placere ? Lemm i$i pleca fruntea de^asupra farfuriei. ā Invitati-le, rosti.de-abia auzit. ā Se cuvine sa-1 invit Ā§i pe Pankin ? 73
ā Deloc, raspunse batrinul, cu un zinibet aproape copilaresc. Peste doua zile, Lavretki pleca in oraĀ§, la Kalitini. XXIV \ 11 GASI PE TOTI ACASA, DAR NU-SI rnarturisi de.indata gindul. Voia sa vorbeasca mai intii cu Liza, intimplarea il ajuta. Ramasera amindoi singurfin salon. Incepura sa discute ; Liza izbutise sa se obi?nuiasca cu dinsul ā dealtfel, nu se sfia indeob^te de nimfni. El. Š¾ asculta, Š¾ privea in fa|a ?i isi repeta in minte cu- vintele lui Lemm, cu care era de acord. Se intimpla une- ori ca doi oameni care se cunosc, dar mi sint prieteni, sa se apropie sufleteĀ§te in citeva clipe, iar aceasta stare su- fleteasca le-o cunoĀ§ti dintr-o data dupa priviri, dupa zimbetul lor lini^tit Ā§i amical, dupa miĀ§cari. A$a se m- timplĀ£ cu Lavretki si cu Liza. āAcum $tiu cine-i elā, se gindi fata privindu-1 cu blinde|e. āAcum Ā§tiu cine-i eaā, iĀ§i zise $i el. Iar mai tirziu nu ramase surprins cmd ea ii destainui, ce-i drept cu Š¾ anumita greutate, ca de mult ii statea pe inima sa-i spuna ceva, dar se temea sa nu-1 supere. ā VorbeĀ§te fara teama, ii raspunse Lavretki Ā§i se opri in fafa ei. Ochii limpezi ai Lizei se inaltara spre el. ā Sintetāi a$a de bun, incepu ea Ā§i in acelasi timp se gindi : āDa, el are suflet bun...ā Sa ma iertati, nu s-ar cuveni sa ain indrazneala de a va vorbi..., dar, cum de-ah putut... de ce v-ati despartit de sotia dumnea- voastra ? Lavretki tresari, se uita la Liza Ā§i se aĀ§eza mai aproape de dinsa. ā Copila mea, rosti el, te rog sa nu t$ atingi de rana asta. Miinile ti-s delicate, totusi ma va durea. ā Ā§tiu, urma Liza, ca Ā§i cum 1-ar fi auzit, ea-i vi- novata Ā§i nu vreau s-o apar ; dar cum se poate desface ceea ce a legat Dumnezeu ? ā In privinta asta, convingerile noastre se deosebesc foarte mult, Lizaveta Mihailovna, rosti Lavretki des- tul de apasat, noi nu ne vom infcelege. 74
Liza ingalbeni ; tremura uĀ§or din tot trupul, cu toate acestea nu se lasa. ā Trebuie sa iertati, spuse ea in Ā§oapta, daca vre^i sa fi|i iertat la rindul dumneavoastra. ā Sa iert ! repeta Lavretki. Mai intii ar trebui sS ?tii pentru cine Š© pui cuvintul. Sa iert pe femeia asta, s-o primesc iara^i in casa, pe dinsa, Š¾ fiin^a goala, lip- sita de inima ! $i cine ti-a spus ca ea dore^te sa se in- toarca la mine ? Nici vorba, ea-i foarte multumita de situa{ia sa... Ce sa mai discutam ! Nu merita nici sa-i pronunti numele. EĀ§ti prea curata, nici nu pofi pricepe asefnenea fiin|a. ā De ŠµŠµ Š¾ jigni|i ? ! rosti Liza cu oarecare greutate. Miinile ii tremurau vadit. Doar dumneavoastra aĀ£i fost cel care a parasit-o, Feodor Ivanici. ā Dar |i-am mai spus, Š¾ infrunta Lavretki, intr-o izbucnire involuntara de nerabdare, habar n-ai ce fel de creatura-i asta ! ā Atunci de ce v-a^i casatorit cu ea ? $opti Liza, plecindu-Ā§i ochii in pamint. Lavretki sari indata de pe scaun. ā De ce m-am casatorit? Pe atunci eram tinar fara experien^a. M-am in^elat, m-a atras infati?area ei frumoasa. Nu cunosteam femeile, nu $tiam nimic. Sa te a jute Dumnezeu sa faci Š¾ casatorie mai fericita ! Dar, crede-ma, dinainte nu se poate garanta pentru nimic. ā $i eu a? putea sa nu fiu fericita, spuse Liza (Ā§i glasul ei incepu sa tremure), dar atunci va trebui sa mĀ£ supun. Eu nu Ā§tiu sa vprbesc, dar daca nu ne-am supune...ā Lavretki isi strinse pumnii Ā§i batu din picior. . ā Nu va supara^i, iertati-ma, se grabi sa spuna Liza. In aceea^i clipa intra Maria Dmitrievna. Liza se scula $i vru sa piece. ā Mai stai, striga pe neasteptate Lavretki, in urma-i. Am Š¾ mare rugaminte fata de Maria Dmitrievna Ā§i de dumneata. Va rog sa-mi face^i Š¾ vizita cu prilejul inaug.u- rarii conacuiui meu. Ā§titi ca mi-am facut rost Ā§i de un pian, il am pe Lemm ca musafir. Liliacul e-n floare. Veti respira aer proaspat de |ara Ā§i va veti putea intoarce in aceea?i zi, primi|i ? Liza se uita la maic^-sa, care lua Š¾ infa|isare sufe- rinda. Lavretki insa nici n-o lasa sa-$i deschida gura .^i-i saruta amindoua miinile. Cum Maria Dmitrievna era 75
ihdeob^te sensibila la mingiieri, cu atit mai mult ea nu se a^teptase la atita ginga^ie din partea unui urs, se in- duioĀ§a Ā§i primi. Pe cind ea inca Ā§ovaia in ce priveyfe ale- gerea zilei de' piecare, Lavretki, tot tulburat, se apro- pie de Liza Ā§i-i Ā§opti pe furi$ : āMultumesc, e$ti Š¾ fata bupa ; ma simt vinovat...ā $i fafa ei palida se imbufdra de un zimbet vesel si sfios ; chiar si ochii ii zimbira, eaci pina in clipa aceea ii f us.ese teama sa nu-1 fi suparat.. ā Poate sa vina Ā§i Vladimir Nikolaici cu noi ? il intreba Maria Dmitrievna. ā Desigur, raspunse Lavretki. Daf oare n-ar fi mai bine sa raminem in cercul strict al familiei ? ā Dar mi se pare... incepu Maria Dmitrievna. De . altfel, cum dorifi, adauga ea. Hotarita sa le ia Ā§i pe Lenocika si $urocika> Marfa Timofeevna renun^a la plimbare. ā Mi-i greu, sufle|:elule, ii spuse ea, sa-mi rup oasele . batrine ; iar de mas la tine, cred ca nici nu-i unde ; eu , dealtfel nici nu-s deprinsa sa dorm in aĀ§ternut strain. . Lasā sa zburde tineretul. Lavretki nu mai avu prilej sa ramina singur cu Liza. /Dar privirile lui Š¾ faceau sa se simta bine, sa-i fie un ā pic ru$ine Ā§i in acelaĀ§i timp mila de dinsul. Luindu^i ramas bun, el ii strinse mina cu putere ; ramasa' singuni', ea cazu pe ginduri. XXV CtND SE 1NTQARSE ACASA, LA- ā vretki gasi, in pragul salonului, un om inalt si slab, intr-o ' redingota albastr^ ponosi.ta, cu fata numai zbircituri, dar ; vioaie. Avea favori|ii carunfi zbirlifi, nasul drept ?i lung, * ochii mici $i inflamafi. Era Mihalevici, fostul sau coleg de ; universitate. La inceput Lavretki nu-1 recunoscu ; darjde Indata ce-$i spuse numele il imbrati^a cu caldura. Nu se ;v3zusera din Moscova. Incepura sa curga exclamatiile si āJntrebarile. Amintirile de mult adormite iesira la lumina ā zilei. Fumind de zor pipa dupa pipa, sorbind Š¾ inghititura l.de ceai ?i dind mereu din miinile-i lungi, Mihalevici ii povesti pataniile sale. Ele nu cuprindeau nimic prea \vesel, nu se putea lauda cu izbinzi in ceea ce intreprindea, 76
totusi ridea necontenit cu un hohot nervos $i ^uieratoi Cu Š¾ 1ŠøŠæ& in urma capatase Š¾ slujba la biroul particular al unui otcupcic bogat, la vreo trei sute de verste de oraĀ§ul O... Ā§i, aflind de intoarcerea lui Lavretki din strainatate, cotise din drum ca sa-$i vada vechiul prieten. Mihalevici vorbea tot a$a de navalnic ca Ā§i in tinerete, facea galagie $i spumega ca $i altadata. Lavretki aduse in treacat vorba de intimplarile sale ; Mihalevici insa il intrerupse, biiguind in graba : āAm auzit, frate, am auzit, cine s-ar fi putut a^tepta ?ā Ā§i pe data abatu discutia asupra unor teme generale. ā Eu, frate, incepu el sa spuna, miine trebuie sa plec ; dar astazi, ai sa ma ier(i, ne vom culca tirziu. Vreau sa aflu, desigur, ce faci, care sint parerile, con- vingerile tale, cu ce te ocupi, ce-ai invafat de la viata. (Mihalevici se mai thiea-de frazeologia celui de-al pa- trulea deceniu.) Cit despre mine, m-am schimbat mult, frate : de pieptu-mi s-au spart valurile vietii, cine naiba a spus asta ? deĀ§i in ceea ce-i important, esential, am ramas neschimbat ; ca Ā§i altadata, cred in bine, in ade- var ; dar nu numai ca cred, eu am acum Š¾ credinta, da, am Š¾ credinta, eu am Š¾ credinta. Asculta-ma, stii, scriu din cind in cind versuri ; ele nu confin poezie. insa cuprind adevaruri. Am sa-Š¦ citesc ultima mea bucata ; in ea mi-am exprimat convingerile cele mai inti me. Asculta ! Mihalevici se apuca sa-$i citeasca .poezia ; era destul de lunga Ā§i seāispravea cu urmatoarele versuri : th inima am simtaminte rare, Din suflet soarta pruncul nu mi-a smuls. Mi-am ars icoanele din sanctuare, Iar azi ma-nchin la tot ŃŠµ-am ars demult. Rostind cele doua versuri de la sfir^it, Mihalevici aproape izbucni in plins. Un tremur u?or ā semnul unui simtamint puternic ā ii flutura pe buzele groase, fata urita i se lumina. Lavretki il asculta, il tot asculta... , si deodata simti ca se trezeste in el spiritul de contradictie : dintotdeauna il scosese din sarite entuziasmul navalnic, in necontenit clocot al studentului moscovit. Nu trecu nici un sfert de ceas, $i polemica se incinse, Š¾ polemica fara sfinpit, de care sint capabili numai ru$ii. Chiar din senin, dupa Š¾ despartire de ani de zile, petrecuta in doua lumi
deosebite, fara sa-^i in^eleaga prea bine ideile proprii, nicidecum ale altuia, agafindu-se de cuvinte ripostind cu simple cuvinte, amindoi se pomenira polemizind asupra kcelor mai abstracte subiecte ā ?i a$a de tare se certa^a, de parca era vorba de via|a $i de moartea amindurora. Zbierara vociferara atit de violent, incit se alarm^ra to|i oamenii din^casa ; iar bietul Lemm care de la venirea lui Mihalevici se incuiase in camera sa, ramase nedumerit - $i-l cuprinse Š¾ teama vaga. ā Ā§i, la urma urmei, ce-ai ajuns ? Un dezamagit ? jipa Mihalevici pe la ora unu noaptea. ā¢ ā Oare aĀ§a arata dezamagi^ii ? 'ii raspunse Lavrejki. Aceia sint palizi Ā§i bolnavi ; iar eu, daca vrei, te ridic intr-o mina 1 ā Bine, daca nu eĀ§ti un dezamagit, eĀ§ti un scheptic, deci Ā§i mai rau (felul de exprimare al lui Mihalevici ii trada originea ucraineana). $i cu ce drept po|i fi schep- tic ? Nu |i-a mers in via|a? sa zicem ; n-ai avut nici Š¾ vina : te-ai n&scut cu inima patimasa, iubitoare ; ā dar cei din juru-^i te-au indepartat de femei cu de-Š° sila : prima femeie ce |i-a ieĀ§it in cale trebuia sa te inĀ§ele. ā Ea te-a inĀ§elat Ā§i pe tine, observa posac Lavretki. ā Sa zicem, sa zicem : eu am fost in privin|a Ā£sta Š¾ arma a sortii, dar de fapt ce tot mint ? Soarta doar nici nu * exista : se obi$nuieĀ§te de mult aceasta expri- mare gre^ita. Ce vrei sa demonstrezi insa cu asta ? ā Ca eu am fost scrintit din copilarie. ā¢ ā Atunci, indreapta-te ! De aceea eĀ§ti om, barbat. N-ai, nevoie. sa imprumuti energie ! Dar, oricum ar fi, este oare posibil, este oare admisibil sa ridici la rangul de lege generala, de regula imuabila, un ā cum sa-i zic ā un fapt particular ? ā Ce regula vezi aici ? il intrerupse Lavretki. Nu recunosc... ā Nu e regula, e regula ta, ii taie vorba la rindul sĀ£u Mihalevici. ā EĀ§ti un egoist, iata ce eĀ§ti, tuna acela^i, peste Š¾ era, ai urmarit autodesfatarea ta, ai dorit fericirea in viata, ar vrut sa traieĀ§ti numai pentru tine... ā Ce-i aceea autodesfatare ? ā $i toate te-au inĀ§elat; toate s-au naruit sub picioa- rele tale. ā Ce-i aceea autodesfatare, te-ntreb ? 78
ā $i ele au trebuit sa se n&ruie : fiindca ai cautat reazem acolo unde nu-1 po|i afla, fiindca ti-ai construit casa pe nisip mi^cator... ā VorbeĀ§te mai clar, fara compara|ii, fiindca nu te-n|eleg. ā Fiindca, poftirn, rizi, fiindca esti lipsit de crediji^a, e$ti lipsit de caldura sufleteasca ; ai minte, dar numai de-Š¾ para... eĀ§ti un Voltairian jalnic, inapoiat ā iata ce e$ti ! ā Cine, eu , Voltairian ? ā Da, la fel ca $i tatal tau, $i nici nu banuie^ti. ā Ā®upa toate acestea, izbucni Lavretki, sint indrep- fa^it sa-ti spun ca e$ti un.fanatic ! ā Pacat ! exclama Mihalevici deznadajduit. Din nefe- ricire n-am meritat pina in clipa de fajja cu nimic Š¾ apre- ciere atit de inalta... ā Acum am gasit cum sa-|i spun, striga acelasi Miha- levici pe la ceasurile trei din noapte, nu esti scheptic, nu esti dezamagit, nu e$ti Voltairian, e$ti un trintor $i inca un trintor inrait, un trintor comstient, nu up oare- care trintor naiv. Trintorii naivi stau tolani|i pe cuptor ?i nu fac nimic, pentru ca nici nu ā Ā§>tiu sa fŠ°ŃŠ° vreo trgaba ; ei nici nu gindesc ; pe cind tu eĀ§ti un om care gin- de^te ā Ā§i totu$i stai tolanit ; ai putea sa faci ceva ā si nu} faci nimic; te-ai tolanit satul cu burta in sus ?i spui : a$a se Ā§i cuvine, sa stau tolanit, pentru ca tot ceea ce fac oamenii ā totul e Š¾ absurditate de sus pina jos Ā§i Š¾ prostie ce nu duce la nimic. ā $i de unde ai scos-o ca eu stau tolanit ? repeta mereu Lavretki. Cum de-mi atribui asemenea idei ? ā Iar pe deasupra, voi toti, fra^is voastra intreaga, urma neogoitul Mihalevici, sinte^i ni$te trintori culfi. Voi ^tiji de care picior ^chioapata neamtul ; stifci ce-i rau la englezi $i la francezi ; iar jalnica voastra stiin(a va serveste drept sprijin, va justifies. lenea neru^inata, inactivitatea asta josnica. Altul se ?i mindreste, cica, uite ca-s de^tept ā stau tolanit ; iar ceilal^i, pro^tii, alearga incoace $i incolo. Da ! Dar mai avem ?i domni de-aceia ā dealtfel, n-o spun pe socoteala ta ā care-^i p^J,rec toata via^a intr-un fel de extaz al plictiselii, se obi?nuiesc cu ea, se cufunda in ea ca Š¾ ciuperca-n smin- tina, continua Mihalevici $i incepu sa rida de pro- pria-i comparable. Uf, uf ! acest extaz al plictiselii este 79
pieirea ru^ilor ! Trindavul .dezgustator se pregate^te un veac intreg ca sa se apuce de treaba... ā de ce ocara^ti ? ! racni la rindul sau Lavretki. Sa lucrezi... sa faci... Spune mai bine'ce sa fac Ā§i nu injury, Demostene de la Poltava 1 ā Ja te uita, ce vrea dumnealui ! Asta n-am sa |i-o spun? irate ; fiecare trebuie sa stie ce are de facut, ii raspunse ironic Demostene. Mosier, nobil -r- $i nu.^tie ce are de facut! N-ai credinta, caci altfel ai $ti ; n-ai nici credinta, nici revelatie. ā Lasa-ma sa ma odihnesc cel pu|in, drace ; lasa-ma sa ma dumiresc, se ruga Lavretki. ā Nici im minut de odihna, nici Š¾ seeunda ! ras- punse Mihalevici, cu un gest imperativ al miinii. Nici Š¾ seeunda 1 Moartea nu a^teapta, nici via|a nu trebuie sa a^tepte. ā Dar cind $i unde s-au gindit oamenii sa trinda- ve.asca ? striga acelasi pe la ceasurile patru de dimi- ŠæŠµŠ°|Š°, de data aceasta cu glasul ŃŠøŃŃ ā¢ camā¢ ragusit. La noi 1 acum L in Rusia ! cind pe fiecare Š¾Ń in parte il apasa datoria, in area raspundere/fata de Dumnezeu, fata de popor, 'fata de sine insu$i ! Noi dormim, iar timpul trece ; noi dormim... ā¢ ā Ingaduie-mi sa-ti atrag atentia, vorbi Lavretki, ca acum in nici un caz nu dormim, mai curind ii im- piedicam pe altii sa doarma. Ca ni?te coco?i zbieram, de ne rupem bojocii. Asculta, nu cumva sintem pe la cintatori ? Aceasta ie,?ire il inveseli Ā§i-l linisti pe Mihalevici. āPe miineā, spuse cu zimbetul pe buze $i-$i infunda pipa in chisea. ,,Pe mnneā, repeta Lavretki. Prietenii rnai discutara insa mai bine de un ceas... De data asta fara sa mai ridice vocea ; discutia lor a fost liniĀ§tita, trista, Š¾ discutie blinda. A doua zi, .Mihalevici pleca, de$i Lavretki se stradui in fel si chip sa-1 retina. Feodor Ivanici nu izbuti sa-1 convinga sa mai ramina, de discutat insa discutara dupa pofta ā¢ inimii.-āAflaca Mihalevici nu avea un chior. Tnca din ajun Lavretki observase cu compatimire la el toate semnele si deprinderile saraciei lucii : cizmele ii erau scilciate, surtucului ii lipsea, la spate, un nas- ture ; miinile sale nu cunoscusera manuka ; avea puf in par. Cind sosi, nici nu se gindi sa se spele. Minca la masa ca un rechin, carnea Š¾ rupea cu degetele Ā§1 ron|aia 80
zgomotos oasele cu dintii sai negri puternici. De ase- menea reie.f.i ca nici slujba nu-i priise, ca isi pusese toate sperantele in acel otcupcic, dar acesta ,il luase ŠæŠø- ŃŠ° j ca sa alba ,,un om cult'4 in biroul sau. Cu toate acestea, Mihalevici nu se descuraja $i traia ca un cinic, ea un idealist, ca un poet, fiind sincer ingrijorat $i con- sumindu-se pentru soarta omenirii, pentru propria-i vo- cable, interesindu-l prea puf-in daca va muri de foame. Mihalevici nu era casatprit, dar fusese indragostit de nenumarate ori $i scrisese versuri tuturor iubitelor sale. Cu deosebita inflacarare a cintat Š¾ misterioasa panna 1 cu bucle negre... Este adevarat, urnblau zvonuri cum ca aceasta panna fusese Š¾ oarecare evreica, binecunos- cuta multor ofiteri de cavalerie... dar, daca stai s?a te gindesti, parca nu-i totuna ? Cu Lemm, Mihalevici nu se intelese deloc : neobi$- nuit, neamtul se sperie de felu-i zgomotos de a vorbi, de manierele lui grosolane... Indeobste, nenorocitii se in- teleg numaidecit intre din^ii. Dar, spre batrinete,. rar se intimpla ca ei sa se apropie, si nici' nu-i de mirare : nu mai au ce sa-$i impartaseasca ā nici macar spe- rantele. Inainte de piecare, Mihalevici discuta mult cu La- vretki, ii proroci pieirea, daca nu-$i va veni in fire, irnplortndu-J sa se ocupe series de traiul taranilor sai, dindu-se ca exemplu $i spunind ca el s-a. purificat in vapaia nenorocirilor ā de citeva ori repeta ca se consi- dera un om fericit Ā§i se compara cu pasarile cerului Ā§i cu crinal vilcelelor... ā Oricum, un crin negru, remarcS Lavretki. ā Eh, frate, nu face'pe aristocratul, ii raspunse Miha- levici. cu glas blind, mai bine multume$te lui Dumnezeu ca si in vinele tale curge singe curat de plebeu. Vad insa ca tu ai nevpie acum de Š¾ fiinfa neprihanita, nepamin- teana. care sa te scoata din lincezeala... ā Iti multumesc, frate. rosti Lavre|ki, m-am saturat de aceste fiinte nepamintene. ā Taci, chinicule ! exclama Mihalevici. ā .-.Cinic", nu ,,chinicā, il corecta Lavretki. ā Ba chiar chinic, repeta Mihalevici fara sfiala. 1 Domni^oara (pol.). 81
Nici cind fedea in trasura, unde fusese afezat geaman- tanul lui turtit, galben fi nefiresc de ufor, el nu conteni sa vorbeasca. infafurat intr-un fel de manta spaniola, cu gulerul decolorat f i cu labe de leu in loc de copci, el ifi expunea mai departe opiniile in legatura cu soarta Rusiei fi gesticula cu mina-i bronzata, ca fi cum ar fi impraftiat saminta fericirii viitoare. Caii pornira in sfir- fit... ,,Adu-ti4 aminte de ultimele mele trei cuvinte, striga el, iefind cu tot trupul din trasura, aproape sa cada, religia, progresul, umanitatea !... Ramii cu bine !ā Capul sau, cu f apca trasa pe ochi,. se mistui. Lavretki ramase singur in pridvor, privind tinta in lungul dru- mului, pina cind trasura i se fterse din vedere. āSa ftii ca are dreptate, se gindi el intrind in casa, probabil ca-s un trintor. ā Multe din cuvintele lui Mihalevici ii intrasera fara doar fi poate in suflet, def i polemizase fi nu se impacase cu el. Ajunge doar atit : sa fie omul bun, atunci nimeni nu-i poate tine piept. XXVI / ' PESTE DOUA ZILE TINlNDU-SE DE fagaduiala, Maria Dmitrievna sosi la Vasilevskoe, cu tot tineretul. Fetele alergara numaidecit in gradina, iar Maria Dmitrievna trecu cu Š¾ privire galena prin toate incaperile fi lauda duios totul. Vizita pe care Š¾ facea lui Lavretki era socotita de dinsa ca un semn de mare indulgenta, aproape ca Š¾ fapta buna. Ea zimbi prietenos cind Anton fi Aprakseia ii sarutara mina, dupa vechiul obicei al f erbilor, ,fi le ceru, cu voce molatica fi vorbind pe nas, sa-i aduca ceaiul. Spre marele necaz al lui Anton, care-si pusese man-ufi albe im- pletite, nu el, ci feciorul tocmit de Lavretki fi care, dupa spusa batrinului slujitor, nu cunoftea nici o. boaba de eti- cheta, servi ceaiul cucoanei de curind sosite. In schimb, in timpul prinzului, Anton ifi lua revanfa ; i$i infipse bine picioarele in dufumea la spatele jiltului Mariei Dmitrievna $i nu ceda nimanui locul sau. Faptul ca Vasilevskoe nu va- zuse de multa vreme oaspeti avu darul sa-l-tulbure fi in acelafi timp sa-1 bucure pe mof Anton. Ii facea placere sa vada ca boierul sau avea legaturi cu lumea buna. Dealtfel, n-a fost el singura persoana emotionata in ziua aceea : 82
Lemm era stapinit de tulburare. Se imbracase intr-un. frac scurt; cu coada asculta, de culoarea tabacului, si-si legase strins basmaua la git. Tusea mereu si se da la Š¾ parte cu Š¾ expresie placuta, prietenoasa. Lavretki observa cu satis- factie ca apropierea dintre dinsul Ā§i Liza staruie. De cum intra, ea ii intinse mina cu prietenie. Dupa-masa, Lemm scoas.e din buzunarul de la spate al fracului, in care iĀ§i tot baga mina, un sul nu prea mare de hirtie cu note Ā§i, fu- guindu-$i buzele, il aseza in tacere pe pian. Era Š¾ roman^a compusa in ajun, cu niĀ§te cuvinte nem^esti demodate, in care se pomenea despre stele. De indata, Liza se a$eza la pian si descifra roman^a... Dar vai ! muzica era mcilcita $i neplacut de incordata. Se vedea ca Lemm se silise sa exprime ceva patima?, profund, dar nu izbutise. Stradania ramasese numai stradanie. Amindoi, ?i Lavretki, Ā§i Liza, i$i dadura seama de asta ā intelese $i Lemm. Fara sa spuna un cuvint, el i$i viri romanta la loc in buzunar ; iar ca ras- puns la propunerea Lizei de a Š¾ cinta inca Š¾ data, se mui* tumi sa dea din cap $i sa spuna cu tile : ,,$i cu asta ā basta !ā, apoi se incovoie, se zgribuli Ā§i se indeparta. Pe sub s.eara, toata societatea se duse la pescuit. In rim- nicul de dincolo de pare se gaseau multi cara^i si plevu^ca. Pe Maria Dmitrievna Š¾ asezara la umbra pe malul apei intr-un fotoliu. Ii a$ternura un covor sub picioare $i ii da- dura undi|a cea mai buna. Anton ii oferi serviciile sale de pescar batrin Ā§i iscusit. Punea cu osirdie rime in cirlig, le plesnea cu palma, le scuipa $i arunca singur undi^a, incli- nindu-si cu gra^ie tot trupul inainte. In aceea^i zi, Maria Dmitrievna il caracteriza fata de Fiodor Ivanici cu urma- toarea fraza, rostita intr-o franceza de pension : āII nāy a phis maintenant de ces gens comme Š“Š° comme autrefois."1 Lemm ?i cele doua fetiĀ£e plecara mai departe, tocmai la ie- zatura. LavreĀ£ki se a$eza aproape de Liza. PeĀ§tele tragea la nada necontenit. Cara^ii prinsi sclipeau mereu prin aer cu ā solzii lor aurii sau argintii. Exclamatiile de bucurie ale f e- titelor nu mai conteneau ; insasi Maria Dmitrievna scoase- niste |ipete ascu|ite de vreo doua ori, pe un ton delicat. Pe$tele tragea mai rar la Lavretki $i la Liza. Pesemne unde ei, spre deosebire de ceilalti, dadeau pescuitului mai putina importanta $i-$i lasau plutele sa fie aduse de unde pina la mai. Stufari^ul inalt Ā§i ropiatic fremata inceti$or in jurul 1 Acum nu mai exista slugi ca altadata (fr.). 83
lor, Š°ŃŠ° lini$tita lucea intacere ?i convorbirea li se depSna $BtĀ£hn$. Liza se aĀ§ezase pe un mic zagaz, iar Lavretki Ā§e- cfea 1>ŠµŠŗŃ1 trimchi aplecat derachita. Liza era imbracMa in- fe^ojcpchie alba, strinsa in talie cu q panglica lata, tot alba ; de pai ii atirna PĀ£.un Š¬Š¹Ń Cu cealaltS. mina tinea, ca& aneypie^piaua rnl&dioasa a undi|ei. Lavretki se uita la profilul ei pur; putin cam sever, la paru-i dat dupa urechi, la obrajii gingasi, .imbujorati ca la copii, Ā§i se gin- dea : ,,O, cit de dragSlasa e$ti pe malul rimnicului meu !ā. Liza nu se iritorcea spre dinsul, ci privea in apa $i parea fie ca-?i mije^te ochii, fie ca zimbe^te. Umbra teiului din apropiere ii acoperea pe amindoi. - ā $tii, grai Lavretki, m-am gindit mult la discutia noastra de deunazj $i am ajuns la concluzia ca e$ti Š¾ per- soana neobi^nuit de buna. ā Nu cu intentia aceasta am;.. incepu Liza $i se fisticL ā E$ti bunrepet a Lavretki. Eu is un om din topor, dar simt ca tofi trebuie sa te iubeasca. Iata-1, de pilda, pe Lemm : e pur ?i simplu indragostit de dumneta. Sprincenele Lizei nu se incnmtara, ci numai tresarira ; a?a i se intimpla totdeauna cind auzea ceva neplacut. ā Azi mi-a fost tare mila de dinsul, relua Lavretki, pentru romanja sa neizbutita. Sa fii tinar $i sa nu poti face ceva ā mai ā merge ; dar sa imbatrine^ti $i sa nu te ā¢mai ajute puterile, e greu. $i-i pabat ca nici nu simti cind te parasesc fortele. Batrinului ii vine greu sa indure ase- menea lovituri !... Fii cu luare-aminte, la dumneata pe$tele mu^ca nada..ā. Se spune, adauga Lavretki, dupa un scurt rastimp, ca Vladimir Nikolaici a.scris Š¾ romant& foarte draguta. ā Da, raspunse Liza, Š¾ bagatela, dar acceptabila. ā Ge parere ai, Š¾ intreba Lavretki, e un bun muzician ? ā Imi face impresia ca are Š¾ deosebita inclinatie pentru muzica, dar pina in prezent nu s-a ocupat de ea cum se cuvine. ā Bine ! Dar, ca om, e bun ? Liza izbucni in ris arunca Š¾ privire fugara lui Lavretki. . ā Ce intrebare s.tranie ! exclama ea Ā§i, ridicind undita, Š¾ arunca din nou mai departe. ā De ce stranie ? Eu te intreb despre dinsul ca un om nu demult sosit aici, ca Š¾ rudS. ā Ca ruda ? 84
ā Da ! Caci mi se pare ca-|i vin unchi ? ā Vladimir Nikolaici are suf let bun, rosti Liza, e deĀ§- tept ; mamanil iube^te foarte mult. ā Dar dumneata il iubesti ? ā E un om bun ; de..ce sa nu-1 iubesc ? ā Aha ! spuse Laytetki ?i taeu. Pe fa|a-i trecu Š¾ ex- presie pe jurnatate trista, pe jurnatate. ironica. Privirea lui staruitoare Š¾ incurca pe Liza, totuĀ§i ea zimbea mdi departe. Ei, sa le dga Domiiul noroc-! biigui Lavretki intr-un tirziu, ca pentru sine, Ā§i-$i intoarse capul. Liza ro$i. ā Gre$iti, Feodor Ivanici, zise ea, degeaba va gin- diti... .Oare Vladimir Nikolaici nu va place ? il intreba deodata. ā Nu-mi place'. ā ā De ce ? ā¢-ā imi face impresie ŠµŠ¹ n-are inimS. Surisul se Ā§terse de pe fata Lizei. ā- V-a|i obisnuit sa judeca^i oamenii aspru, rosti ea dupa Š¾ tacere prelunga. āā Eu ? Nu cred. larta-nia, dar ce drept am sa judec aspru pe Š°Š¦Šæ, cind eu irisuthi am nevoie de indulgen^a ? Sau ai uitat ca de mine doar leneĀ§ii daca nu rid. Dar, adauga, ie-ai finut de fagaduiala ? ā Care anume ? ā Sa te rogi pentru mine ? ā Da, m-am rugat pentnrdumneavoastra Ā§i ma inchin in fiecare zi. V& rog insa sa nu vorbiti cu u^urinfa despre asta. Lavretki incerca s-o convinga pe Liza ca nici nu se gin- ā¢dise la asa ceva, ca avea un respect adinc fata de orice convingeri ; apoi se apuca sa vorbeasca despre religie, despre insemnatatea ei pentru istoria omenirii, despre im- portanta crestinismului... ā Trebuie sa fii cre^tin, incepu Liza, dupa oarecare $o- vSire, $i nu pentru a cunoa^te cele cere^ti... sau... cele pa- mintene,. ci pentru ca fiecare om este dator cu Š¾ moarte. Cu Š¾ nedumerire involuntara, Lavretki i$i ridica ochii spre Liza Ā§i-i intilni privirea. ā Ce cuvint ai rostit 1 iiā spuse. ā Cuvintul acesta nu-i al meu, ii raspunse ea. ā Nu-i al dumitale... Dar de^ce vorbe^ti despre moarte? 85
ā Nu Ā§tiu. Adeseori ma gindesc la ea. ā Adesea ? ā Da. ā N-aĀ§ spune, privindu-te acum ; ai un chip atit de vesel, de luminos, surizi... ā Da, acum ma simt foarte vesela, raspunse Liza cu naivitate. Lui Lavretki ii venea sa-i cuprinda amindoua miinile Ā§i sa i lestringa cu putere... ā Liza, Liza, striga Maria Dmitrievna, vino aici, uita-te ce caras am prins. ā Numaidecit, maman, raspunse Liza Ā§i se duse la ea ; iar Lavretki ramase pe rachita. āVorbesc cu ea parea n-a$ fi un om care Ā§i-a trait traiulā, se gindi. Plecind, Liza iĀ§i aga|a palaria pe Š¾ creanga ; cu un sentiment straniu, ā¢ aproape delicat, Lavretki privi palaria, panglicile ei lungi, putintel ^ifonate. Liza se intoarse repede Ā§i se a$eza iaraĀ§i pe zagaz. - ā De ce vi se pare ca Vladimir Nikolaici n-are suflet ? 11 intreba ea, citeva clipe mai tirziu. ā Am mai spus, poate gre^esc ; timpul insa va lim- pezi totul. Liza cazu pe ginduri. Lavretki deschise vorba . despre viafa lui la Vasilevskoe, despre Mihalevici, despre Anton. Simtea nevoia sa vorbeasca cu Liza, sa-i spuna tot ce-i trecea prin gind. Ea il asculta cu atita blindete, cuā atita luare-aminte, observatiile si raspunsurile ei rare i se pa- reau a$a de simple Ā§i de intelepte'... La urma ii spuse acest lucru. Liza se mira. ā Sa fie adevarat ? il intreba. Credeam ca eu, ca ca- merista mea Nastia, sintem lipsite de cuvinte proprii. Odi- nioara, ea-i spunea logodnicului sau asa : pesemne te plic- tiseĀ§ti cu mine ; tu-mi vorbe^ti tot lucruri frumoase, iar mie-mi lipsesc cuvintele proprii. slava Domnuluise gindi Lavrefki.' I: \.. , XXVII Intre timp se Inserase, iar Maria Dmitrievna iĀ§i arata dorinta sa piece acasa. Fetitele, cu greu desprinse de la rimnic, fura imbracate. Lavretki Ā«6
spuse ca-Ā§i va petrece oaspe|ii pina la jumatatea drumului $i porunci sa-i in^eueze calul. A$ezind-o pe Maria Dmi- trievna in cupeu, el i$i aduse aminte de Lemm -; dar batri- nul nu putu fi gasit nicaieri, disparuse indata ce se sfir$ise pescuitul. Anton inchise portiera, cu Š¾ putere de invidiat pentru anii sai, Ā§i striga aspru : āMina, vizitiu !ā Cupeul se umi din loc. In fund Ā§edeau Maria Dmitrievna si Liza, iar in fafa feti|ele Ā§i camerista. Era Š¾ seara calda $i liniĀ§tita, Lasasera geamurile in jos de amindoua parole cupeului. Lavretki calarea, pe linga cupeu, dinspre partea Lizei, care- $edea cu mina pusa la portiera. El lasa slobod friul pe gitul calului, mergind in trap u?or, ā $i din cind in cind schimba doua-trei cuvinte cu fata. Amurgul se mistui ; se lasa noaptea ; totu$i aerul parca se mai incalzi. Maria Dmi- trievna a|ipi in curind ; la fel adormira feti^ele $i came- rista. Cupeul mergea repede Ā§i lin. Liza ?edea aplecata ina- inte. Luna de-abia rasarita ii lumina fa|a, zefirul aromat al nop|ii ii mingiia ochii Ā§i obrajii. Se sim^ea bine. Mina ei sta sprijinita pe portiera cupeului, alaturi de mina lui La- vretki. Acesta se simtea bine Ā§i el : calarea prin caldura placuta a noptii liniĀ§tite, fara sa-Ā§i ia ochii de pe chipul blajin Ā§i tinar al fetei, ascultindu-i glasul proaspat. care suna in soapta Ā§i-i spunea lucruri simple Ā§i blinde. Nici nu baga de seama ca facuse jurnatate de cale. Lavretki nu vru s-o trezeasca pe Maria Dmitrievna, strinse u?or mina Lizei $i-i spuse : āDoar sintem acum prieteni, nu-i asa ?:< Ea dadu din cap, el opri calul. Cupeul i?i urma clrumul, lega- nindu-se uĀ§or. Lavretki porni la pas spre casa. Farmecul noptii de vara il cuprinse ; totul in jur parea neobi$nuit de straniu Ā§i in acelaĀ§i timp atit'de cunoscut $i de placut. To- tul dormea, aproape $i in departare ; se vedea pina hat in- colo, cu toate ca ochiul nu deslu$ea cele vazute ; si chiar in aceasta liniste se vadea viata tinara, in floare. Calul lui La- vretki pa^ea vioi, leganindu-se caden|at la dreapta ?i la stinga ; umbra lui mare $i neagra mergea alaturi. It-i facea Š¾ placere tainica tropotul copitelor. Era ceva vesel si mi- nunat in chemarea rasunatoare a prepeli|elor. Stelele se pierdura intr-un fel de picla luminoasa ; craiul nou sticlea cu Š¾ stralucire neclintita ; lumina lui se revarsa intr-un Ā§uvoi albastru peste cer Ā§i cadea ca Š¾ pata de aur fumuriu pe norii sub|iri ce-i treceau pe-aproape ; prosp.etimea vaz- duhului lasa Š¾ urma usoara de umezeala pe ochi, patrundea blind in toate madularele Ā§i se revarsa in piept ca un ?uvoi 87
fura zĀ£gaz; Lavretki se lĀ£s& Tn voia placerii pe care Š¾ gusta. mai trai, se gindi, nu ne-a rapus de tot...ā El nu-Ā§i lamiiri cine sau ce nu-1 rapusese... Apoi incepu sa se gin- deasca la Liza ; pesemne ea nu-1 iube^te pe Pansin. Daca ar fi intilnit-o in alte imprejurari,. cine Ā§tie ce s-ar fi putut intimpla I 11 intelesese pe Lemm, de$i ea-i lipsita de cu- vinte āproprii Ba nici nu-i adevarat : ea are cuvinte proprii... ,,Sa nu vorbiji cu usurinta despre astaā, iĀ§i aduse aminte Lavretki. Mai merse Š¾ bucata buna de drum cu capul piecat ; apoi se indrepta si rosti incet : Mi-am ars icoanele din sanctuare, Iar azi na-nchin-la tot ceram ars demult... * dar numaidecit iĀ§i lovi calul cu crava^a ?i galops pina acasa. Descalecind, Lavretki i$i roti privirile pentru cea-din urma oara, cu un zimbet de multumire. Nbaptea tacuta, blinda se revarsase pe coline si in vai ; din departare, din . adincul mirodit. al noptii, cine $tie de unde ā din cer sau din pamint ā adia Š¾ caldura lini^tita ?i molatica. Lavretki trimise Lizei Š¾ ultima salutare Ā§i urea, cu pas sprinten, in pridvor. Ziua urmatoare trecu destul de anodin. De dimineata ploua ; Lemm se uita pe sub sprincene si-$i stringea buzele, din ce in ce mai tare, parea $i-ar fi pus in gind sa nu le inai desfaca niciodata. Mergind la culcare, Lavretki iĀ§i lua in pat un inaldar intreg de reviste franceze, care zaceau ne- desfacute pe masa lui de mai bine de doua saptamini. in- cepu -sa rupa plicurile fara interes $i sa-$i plimbe ochii peste coloanele ziarelor, care dealtfel nu cuprinde.au nimic nou. Era gata sa le lase, cind deodata sari din pat, ca mus- cat de Ā§arpe. Foiletonul dintr-o gazeta, semnat de binecu- noscutul m-r Jules, aducea.la cuno$tinta cititorilor sai āŠ¾ noutate tristaā : admirabila $i fermecatoarea moscovita, scria el, una dintre reginele modei, podoaba saloanelor pa- rizienje, madame de Lavretski, a incetat din viaja aproape subit,'Ā§i vestea aceasta, din nenorocire prea adevaratfi, de-abia atunci. a ajuns la dinsul, la domnul Jules. Se poate spune, urma autorul, ca el fusese un prieten al defunctei... Lavretki se imbraca, ie?i in gradina $i pina dimineata se plimba incoace $i incolo pe Š¾ singura alee. f 88
XXVIII IN DIMINE ATA URMATOARE, LA ceai, Lemm il ruga pe Lavretki sa dea porunca sa fie puĀ§i caii la trasura, ca sa se intoarca in ora$. āŠ timpul sa ma apuc de lucru, adica de lecfii, spuse batrinul, caci aici imi pierd vremea degeaba/ Lavretki nu-i raspunse indata : parea distrat. āBine, zise acesta in cele din urma, piecam impreuna/ Fara sa fie ajutat de vreo sluga, gifiind Ā§i miniindu-se, Lemm isi pregati micul gea- mantan ; apoi rupse'si arse citeva foi de note. Trasura trase la seara. lesind din birou, Lavretki baga in buzunar numa- rul din ajun al ziarului. Tot drumul atit Lemm cit ?i La- vretki vorbira putin : fiecare cazuse pe ginduri $i era bucu- ros ca celalalt nu-1 supara- deloc. Se despartira destul de rece ā ceea ce, dealtfel, se intimpla deseori in Rusia intre prieteni. Lavretki il duse pina la casuta lui pe batrin, care cobori, iĀ§i lua gcamantanul si, fara sa intinda mina priete- nului sau (tinea geamantanul cu amindoua miinile, in fata pieptului) Ā§i nearuncindu-i cel putin Š¾ cautatura, ii spuse in ruse^te : ,,Ramas bun !ā_ āRamas bun !ā repeta Lavretki si porunci vizitiului sa-1 duca la locuinta sa. Inchiriase, pentru or ice eventualitate, Š¾ locuinta in ora^ul O... Dupa ce is- pravi citeva scrisori $i minca in fuga, Lavretki se duse la Kalitini. In salon il gasi numai pe Pansin, care-i aduse la cuno^tinta ca Maria Dmitrievna vine neintirziat Ā§i intra in vorba cu cea mai cordial a amabilitate. Pina atunci Pan- kin i se adresa lui Lavretki daca nu de sus, dar cu indul- genta ; Liza insa, impartasindu-i lui PanĀ§in impresiile sale din calatoria facuta, il prezentĀ£ pe- Lavretki ca pe un om minunat Ā§i de^tept ; atita i-a fost de ajuns : trebuia sa-1 cucereasca pe acest om ,,minunatā. Pankin incepu cu com7 plimente la adresa lui Lavretki, descrise entuziasmul cu care, dupa spusele sale, toata familia Mariei Dmitrievna laudase Vasilevskoe Ā§i pe urma, ca de obicei, trecu cu is- cusinta la propria-i persoana Ā§i incepu sa vorbeasca despre preocuparile Ā§i conceptiile sale asupra vietii, a lumii Ā§i a slujbei. Spuse vreo doua cuvinte despre viitorul Rusiei Ā§i cum trebuie tinu|i in friu guvernatorii. Tot atunci facu Š¾ gluma pe socoteala sa $i adauga ca la Petersburg, intre al- tele, i se incredintase misiunea āde populariser I'idee du ea- rn
dastre" A. El vorbi. destul de mult, rezolvind, cu un disprejj infumurat, toate greuta#le Ā§i, ca un scamator care se joacS cu bilele, jongla cu cele mai insemnate probleme adminis- trative Ā§i politico. Expresii ca : āIatazce-aĀ§ face, daca a$ fi in locui guvernuluiā sau ādumneavoastra, ca un om cu judecata, veti fi de acord cu mineā, nu-mai conteneau Š¾ clipa. Lavretki asculta cu raceala flecareala lui Pankin : nu-i placea omul acesta frumos, de^tept, de Š¾ eleganta fi- reasca, cu zimbet senin, voce respectuoasa Ā§i ochi cerceta- tori. PanĀ§in pricepu curind datorita intui|iei fulger&toare cu care clescifra sentimentele al tor a, ca nu-i face nici Š¾ placere deosebita interlocutorului sau Ā§i, sub un pretext rezonabil, se facu nevazut, hotarind in sine ca Lavretki Š¾ fi fiind un om minunat, dar nu-i deloc simpatic, ci ,,a?grzā 1 2 Ā§i ,,en somme"3 cam caraghios. Maria Dmitrievna aparu in- sotita de Ghedeonovski ; apoi venira Marfa Timofeevna Ā§i t Liza. Dupa ele sosira $i ceilal|i ai casei ; mai tirziu iĀ§i facu apari#a si melomana Belenitina, Š¾ doamna usca^iva $i mica, cu Š¾ . fa^a frumoasa Ā§i obosita, aproape copilareasca, intr-o rochie neagraT"o^nitoare, cu un evantai pestrit Ā§i cu brat'ari groase de aur. Sosi Ā§i sofulei, un om rotofei, cu obraji ro?ii, care avea miini $i picioare mari,-gene albe Ā§i un zimbet incremenit pe buzele-i groase. In vizita so#a nu vorbea cu el nieiodata ; iar acasa, in clipele de tandre^e, il numea ,,purcelu$ulā ei. Pankin se intoarse. Camerele se umplura de .animatie Ā§i de zgomot. Aceasta multime de oameni nu era pe placul lui Lavretki ; il siciia mai ales Belenitina, care il tot privea prin lorneta. Ar .fi piecat numaidecit, daca n-ar fi fost Liza la mijloc ; voia sa-i spuna citeva cuvinte intre patru ochi, dar multa vreme nu putu prinde un moment prielnic Ā§i se multumi.s-o urmareasca din priviri cu Š¾ mul- tumire ascunsa. Nieiodata figura ei nu i se paruse mai no- bila Ā§i mai dragala^a. Vecinatatea Belenitinei Š¾facea sa cis- tige foarte mult. Aceasta se m-isca -necontenit pe scaun, da din umerii-sai ingu^ti, ridea cu un ris alintat *?i apoi fie ca.inchidea, fie ca deschidea larg ochii pe neaĀ§teptate. Liza Ā§edea lini^tita,. privea drept fnainte $i nu ridea. Gazda se aseza la car# cu Marfa Timofeevna, ;Belenitin Ghedep- novski, care juca foarte meet, gre$ea necontenit, clipea din ochi Ā§i-Ā§i Ā§tergea fata cu batista. Pankin lu5 *o irif^tijare 1 De a popularize ideea cadastrului (fr.). 2 Inacrit (fr.). ā¢3 La urma urmei (fr.), Ā«0
melancolica ; se exprima scurt, trist, cu subintelesuri, ai- doma unui pictor nerecunoscut. Dar, cu toate rugamin^ile Belenitinei, care cocheta cu el asiduu, nu accepta s%-Ā§i cinte romanta : il stingherea prezen|a lui Lavretki. Nici Feodor Ivanici nu vorbea mult, expresia fetei lui Š¾ uimi pe Liza de cum intra in camera : ea i?i dadu seama numaidecit ca are sa-i spuna ceva ; dar, inexplicabil, ii era teama sa-1 intrebe. In sfirĀ§it, trecind in sala sa toarne ceai, farS. sfi vrea, intoarse capul in partea lui. El Š¾ urma imediat. ā Ce-i cu dumneavoastra ? il intreba ea, punind ceai- nicul pe samovar. ā Ai observat ceva ? raspunse acesta. ā Astazi sinteti altfel ca de obicei. Lavre|ki se apleca peste masa. ā Voiam, ijiqepu el, sa-ti comunic Š¾ veste ; dar acum nu-i posibil. Dealtfel, citeĀ§te ceea ce-i notat cu creionul in acest foileton, adauga, intinzindu-i exemplarul de ziar pe care-1 luase cu sine. Te rog sa-1 pastrezi in secret ; eu am sa tree miine dimineata. Liza ramase surprinsa.ā PanĀ§in se arata in pragul uĀ§ii : ea viri ziarul in buzunar. ā Ati citit Obermann, Lizaveta Mihailovna ? Š¾ intreba ingindurat PanĀ§in. Liza ii raspunse ceva in treacat Ā§i ie?i din sala urcind sus. Lavretki se intoarse in salon Ā§i se apropie de masa de joc. Marfa Timofeevna, cu fata ro$ie ?i cu panglicile de la boneta desfacute, porni sa i se plinga de partenerul sau Ghedeonovski care, dupa spusa ei, nu Ā§tia sa joace. ā Sa joci carti, spuse ea, se vede ca nu-i tot atit de u?or ca a plasmui minciuni. Ghedeonovski continua sa clipeasca Ā§i sa-$i $tearga fata. Liza intra in salon Ā§i se a^eza intr-un colt : Lavretki se uita la dinsa ; ea il privi pe Lavretki. Amindoi se simtira cu- prin^i de un sentiment asemanator cu groaza. Lavretki citi pe fata ei Š¾ nedumerire Ā§i un fel de mustrare ascunsa. Ori- cit ar fi vrut, nu putea sa-i vorbeasca. Sa ramina cu ea in aceeaĀ§i camera, ca musafir printre ceilalti oaspeti, i-ar fi fost greu. De aceea se hotari sa piece. Luindu-$i ramas bun de la dinsa, izbuti sa repetb ca va veni a doua zi, adaugind. ca se bizuie pe prietenia ei. ā Poftiti ! ii raspunse Liza, cu aceea?i nedumerire zu- gravita pe chip. 91
Dupa plecarea lui Lavretki, Pankin se inviora ; incepu sa-i dea sfaturi lui Ghedeonovski, iar Belenitinei ii adresa galanterii ironice Ā§i, in sfirĀ§it, i$i cinta rcmanta. Pe Liza insa Š¾ privea Ā§i~i vorbea ca Ā§i mai inainte : eu subintelesuri Ā§i oarecum intristat. Lavretki nu dormi iara^i toata noaptea. Nu era cuprins de tristete, nici de tulburare. Il stapinea Š¾ lini$te desavir- Ā§it& ; insa nu putea dormi. $i nici amintirile trecutului nu-1 tulburau, cf pur Ā§i simplu i$i intbrcea privirile spre viata-i trecuta. Inima ii batea greu si masurat, orele zburau ; iar el nici nu se gindea la somn. Din cind in cind ii trecea prin cap un singur gind : āPeste putinta, prostii !ā, $i se oprea, iĀ§i lasa capul in piept $i-Ā§i intorcea din nou privirile spre viata-i trecuta. XXIX MARIA DMITRIEVNA NU-L PRIMI pe Lavretki cu prea multa amabilitate cind acesta se infa- |isa a doua zi. āIan te uita, s-a innadit !ā se gindi. La- vretki $i a$a nu-i era tocmai pe plac ; dealtfel $i Pankin, sub a carui influenfa se afla, il laudase in ajun cu cuvinte viclene $i dispretuitoare. Ea nu-1 socotea. drept oaspete $i nici nu credea de cuviinta sa se ocupe de Š¾ ruda, aproape un om al casei. Nu trecu nici Š¾ jumatate de ora, Ā§i Lavretki se plimba alaturi de Liza pe Š¾ alee din gradina. La cifiva pasi de ei, Lenocika $urocika alergau printre straturile de flori. ' - Ca de obicei, Liza era linistita, dar ceva mai palida. Ea scoase din buzunar intinse lui Lavretki foaia de ziar im- paturita de mai multe ori. ā E groaznic, rosti-. Lavretki nu raspunse nimic. ā Poate ca nici nu-i adevarat, adauga Liza. ā De aceea te-am $i rugat sa nu vorbe$ti cu nimeni despre asta. Liza facu citiva pa$i. ā Spuneti-mi, incepu ea nu sinteti mihnit ? Nicide- cum ? ā Nici eu nu $tiu ce simt, ii raspunse Lavretki, ā Dar ati iubit-o odinioar& ? ā Am iubit-o. 92
ā Mult ? ā Mult. ā $i moartea ei nu v-a intristat ? - ā Pentru mine ea murise demult. ā E pacat ceea ce spuneti... Va rog sa nu va supSrati. Ma socotifi prietena unei prietene i se poate spune totul. Pe mine zau ma apuca groaza... leri aratati a$a de rau... Va amintiti ca nu demult v-ati plins de dinsa ? Iar ea atunci, poate nici nu mai era pe lumea asta. E groaznic ! Asta parea v-a fost sortit drept pedeapsa. Lavretki rise cu amaraciune. ā E$ti convinsa ?... Cel putin sint liber acum.ā Liza tresari u$or. ā Destul ! Nu mai vorbiti aĀ§a. La ce va e buna liber- tatea ? E momentul sa va gmdi|i la iertare Ā§i nu la aĀ§a ceva... ā De mult am iertat-o, Š¾ intrerupse Lavretki, facind un gest cu mina. ā Nu-i a?a, ii raspunse Liza, rosind. Nu m-af! in- teles. Trebuie sa va gindi^i la iertarea dumneavoastra... ā Cine sa ma ierte ? ā Cum cine ? Dumnezeu. Caci cine poate sa ne ierte in afara de Dumnezeu ? Lavre|ki Š¾ apuca de mina. ā Ah, Lizaveta Mihailovna, crede-ma, exclama el, $i a?a am fost indeajuns de pedepsit. Am Ā§i ispa^it totul, crede-ma. ā Asta nu Š¾ puteti ?ti, spuse Liza cu jumatate de gura. Atj uitat ca, nu demult, cind ati vorbit cu mine, n-ati vrut s-o ieftati. Amindoi, tacind, facura citiva pasi pe alee. ā Dar ce-i cu fiica dumneavoastra ? il intreba de- odata Liza $i se opri. Lavretki tresari. ā. O, n-avea nici Š¾ grija ! Am Ā§i trimis scrisori unde se cuvenea. Viitorul fiicei mele, cum ai... dupa cum ai spus... este asigurat. Fii lini^tita. , Liza zimbi cu tristete. ā Ai dreptate, urma Lavretki, ce pot face cu liber-: tatea mea ? La ŃŠµ-mi foloseĀ§te ? ā Cind ati primit ziarul ? grai Liza, fara sa ras-ā punda la intrebarea lui. ā A doua zi dupa vizita ce mi-ati facut-o. 93
ā Oare... oare nici n-a|i plins cel pu|in ? ā Nu. Am ramas uluit ; dar de unde ar fi putut izvori lacrimile ? Sa pling trecutul ? Pentru mine el'se pref&cijse in scrum ! Fapta ei nu mLa sfarimat fericirea, ci mi-a aratat numai ca ea nici nu existase vreodata. Ce-a$ fi avut'sa pling ? Dealtfel,' cine Ā§tie ? Poate ca aĀ§ fi fost mai mihnit daca aĀ§ fi primit vestea asta cu doua saptamini mai inainte... ā Cu doua saptamini ? se mira Liza. Dar ce s-a in- timplat in aceste doua saptamini ? Lavre|ki nu raspunse nimic, iar Liza roĀ§i deodata Ā§i mai tare decit inainte. ā Da, da, ai ghicit, continua pe nea$teptate La- vretki, in aceste doua saptamini am cunoscut ce in- semneaza un suflet curat de femeie ; iar trecutul meu s-a indepartat Ā§i mai mult de mine. ā Liza se tulbura ?i paĀ§i incetiĀ§or in gradina de flori, ' spre Lenocika Ā§i fpurocika. ā Sint multumit ca ti-am aratat foaia de ziar, spuse Lavretki, mergind in urma ei, m-am obiĀ§nuit sa ni|-ti ascund nimic Ā§i nadajduiesc ca ma vei rasplati cu aceeaĀ§i incredere. ā Asa va inchipuiti ?' rosti Liza Ā§i se opri. Atunci ar trebui sa... Dar, nu ! Nu se poate. ā Ce anume ? Spune, spune ! ā Zau, mi se pare ca n-ar trebui... Ei, dar de fapt, adauga Liza Ā§i se intoarse zimbind spre Lavretki, nu exista jurnatate de sinceritate ! Ā§titi, azi am primit Š¾ scrisoare. ā De la Pankin ? ā Da, de la el. De unde Ā§titi ? ā Te cere in casatorie ? . . Š» ā Da, adeveri Liza Ā§Lse uita drept Ā§i serios in ochii lui Lavretki. __ Lavretki, la rindul sau, Š¾ privi cu seriozitate.ā ā Ei bine, Ā§i ce i-ai raspuns ? Š¾ intreba el in cele din urma. ā Nu Ā§tiu ce sa-i raspund, zise Liza Ā§i lasa in jos ' miinile pina atunci incruci^ate. ā Adica cum vine asta ? Doar il iube?ti ! ā Da, imi place ; pare un om cumsecade. * ā AcelaĀ§i lucru mi-ai spus, $i cu aceleaĀ§i cuvinte, acum patru zile. Vreau sa Ā§tiu daca-1 iubeĀ§ti cu senli- 94
mentul acela puternic, patima$, pe care ne-am obi$nuit sa-1 numim dragoste ? ā Dupa felul cum injelegeti dumneavoastra ā nu ! ā Nu esti indragostita de dinsul ? ā Nu. Dar parca e nevoie ? ā Cum ? ā El ii place mamicai, urma Liza, are suflet bun ; n-am nimic impotriva lui. ā Cu toate acestea stai in cumpana ? ā Da... Ā§i poate ca dumneavoastra... cuvintele pe care le-a^i spus sint pricina. Va mai amintiti ce-a|i spus acum trei zile ? Dar asta-i Š¾ slabiciune... ā O, copila mea, exclama deodata Lavretki $i glasul ii tremura, nu complica lucrurile, nu numi slabiciune strigatul inimii care nu vrea sa se daruiasca fara dra- goste. Nu-ti lua Š¾ raspundere atit de mare fa|a de omul pe care nu-1 iube$ti Ā§i caruia vrei sa-i apai^ii... ā Va ascult, nu iau nimic asupra mea... dadu sa spuna Liza. ā Urmeaza-Ji indemnul inimii, numai ea va spune adevSrul, Š¾ intrerupse Lavretki... Experien|a, rajiunea ā totu-i de^ertaciunea deĀ§ertaciunilor ! Nu te lipsi de ceea ce-i mai bun, de singura fericire pe pamint. ā Tocmai dumneavoastra Š¾ spune^i, Feodor Ivanici ? Doar v-aji casatorit din dragoste ā Ā§i ati fost fericit ? Lavretki plesni din palme. ā Ah, nu mai vorbi de mine ! Nici nu po^i intelege ce este in stare sa socoteasca drept dragoste un tinar lipsit de experienta Ā§i cu Š¾ educatie pocita !... Si, la urma urmei, de ce sa ma defaimez ? Chiar acum tiāarn spus ca n-am cunoscut fericirea... nu-i adevarat ! Am fost fericit ! ā Feodor Ivanici, rosti Liza cu glasul coborit (cind nu era de acord cu interlocutorul sau, totdeauna i$i cobora vocea ; pe deasupra se sim|ea cuprinsa de Š¾ mare emo|ie), mi se parea ca fericirea pe pamint nu depinde de noi... ā De noi, de noi, crede-ma (el Š¾ apuca de amin- doua miinile ; Liza se facu palida $i-l privea aproape cu spaima, dar cu luare-aminte), numai sa nu ne stricam noi singuri via|a. Pentru al|i oameni casatoria din dra- goste poate fi Š¾ nenorocire ; dar nu pentru dumneata, cu firea aceasta liniĀ§tita cu sufletul dumitale senin ! Te 95
implor sa nu te casatore^ti fara dragoste, din sentimen- tal de datorie, poate de renun|are... Ar fi p.lipsa de ere- din|&, tot un calcul ā Ā§i poate ceva inca $i mai rau. Crede-ma, am dreptul s& vorbesc aĀ§a, caci am platit scump dreptul acesta. Ā§i daca DumnezeuLdumitale... In aceea^i clipa Lavretki observa ca Lenocika Ā§i $uro- cika venisera linga Liza si, cu Š¾ nedumerire muta, isi atintisera . ochii asupra lui. El lasa miinile. Lizei, spuse in pripa : ,,Iarta-ma,. te rogā, $i pleca spre casa. ā Un singur lucru te rog, rosti Lavretki, intorcm- du-se spre Liza, sa nu iei imediat Š¾ hotarire, mai a$teapta, ginde$te-te la cele ce ^i-am spus. Chiar daca nu m-ai crede, chiar daca te-ai hotari la Š¾ casatorie din rafiune, nici in acest caz nu trebuie sa te casatore$ti cu domnul Pankin ; el nu-|i poate fi so|.. inn promi ti sa nu te grabe^ti ? Liza vru sa-i raspunda, dar nu pronun|a nici un clh vint Ā§i nu pentru ca s-ar fi hotarit sa se ,,grabeascaā, ci pentru ca inima-i batea cu putere Ā§i un sentiment ase- manator cu spaima Š¾ sugruma. XXX ā PLEClND > DE LA KALITINI, LA- vrejki se intilni cu Pankin ; se salutara cu rSceala. Lavretki se duse la el acasa Ā§i se incuie. Era stapinit de sentimente pe care poate nici nu le incercase vreodata. Oare e mult de cind se afla in starea de āamorf-ire liniĀ§titaā ? ŠŠ°Š³Šµ-i mult de cind s-a simtit, dupa cum spunea, dat la fund ? $i ce anume ii schimbase aceasta stare ? Ce 1-a scos afara,. la suprafa|a ? Intimplarea cea mai obi^nuita, inevitabila, de$i totdeauna nea^teptata.: moartea ? Da ; el insa nu' se gindea atit la moartea sojiei la libertatea sa, cit la raspunsul pe care Liza i-1 va da lui Pankin ! Lavretki in- telese ca, in ultimele trei zile, incepuse s-o priveasca cu al|i ochi ; i$i aminti cum, intorcindu-se acasa $i gindindu-se la ea, in liniĀ§tea noptii, i$i spusese : āDaca !...ā Acest ādacaā, pe care-1 atribuia trecutului, imposibilului, se ade- veri, de$i altfel de cum iĀ§i inchipuise ā dar nu-i era de ajuns numai libertatea., āŠŠ° Š¾ va asculta pe maica-sa, se gindea' el, se va casatori cu Pankin ; chiar daca-1 va refuza, oare pentru mine nu va fi totuna ?ā Trecind prin fata oglinzii, iĀ§i privi in fuga chipul Ā§i ridica din umeri. 96
Ziua se scurse repede pentru cl, preocupait de aceste ginduri ; se insera. Lavretki porni spre Kalitini. Mergea grabit, insa, apropiindu-se de casa lor, i$i domoli pa?ii. tn fata scarilor se afla drp?ca lui Pankin. āEi bine, iĀ§i zise Lavretki, n-am sa fiu egoist"4, intra! in casa. Nu intilni pe nimeni, in salon era lini$te ; deschise u$a vazu pe Maria Dmitrievna jucind pichet cu Pansin, care il salutS, in tacere ; iar stapina casei izbucni : ..Ce surpriza 1ā in- cruntind user din sprincene. Lavretki se aseza linga dinsa, incepu sa se uite in cartile ei. ā $t.iti sa jucati pichet ? il intreba ea cu un fel de necaz ascuns si numaidecit declara ca s-a depuS. Pansin numara nouazeci de puncte si incepu sa stringa levatele, politicos Ā§i linistit, dar in acelasi timp cu Š¾ expresie severa si demna. A$a joaca diplomatii ; pe- semne si cl jucase, la Petersburg, cu vreun mare drega- tor, caruia urmarise sa-i insufle Š¾ parere fd-vorabila asu- pra seriozitat-ii si maturitatii sale. āŠ suta unu, Š¾ suta doi, ŃŠøŃŠµ, Š¾ suta trei", i se auzea ritmic glasul, iar Lavretki nu putea pricepe tonul : suna a repro? sau a multumire de sine. ā Pot s-o vad pe Marfei Timofeevna ? intreba La- vretki, observind ca Pansin se apuca sa amestece cartile cu si mai multa delimitate. Pe chipul lui nu se mai ci tea nici Š¾ urma din firea-i de artist. ā Cred ca se poate. E sus, in camera ei, raspunse Maria Dmitrievna, intrebafi ! ā¢ ā Lavretki urea scarile. Pe Marfa Timofeevna Š¾ gasi tot la car(;i : juca popa prostu cu Nastasia Karpovna. Roska il intimpina latrind, dar cele doua batrine il primira cu caldura ; mai cu seama Marfa Timofeevna parea bine dispusa. ā A ! Fedea 1 Poftim, rosti ea, ia loc, taica. Numai- decit ispravim jocul. Doresti dulceata ? $urocika, adu-i borcanul cu cap$uni. Nu vrei ? Ei bine, atunci stai asa ; dar de fumat sa nu fumezi : nu pot sa sufar mirosul de tutun, dealtfel si mbtanul Matros stranuta din pricina fumului. Lavretki se grabi s-o asigure ca nici nu dorcste sa fumeze. ā Ai fost jos ? urma batrina. Pe cine-ai vazut acolo ? Pansin e tot acolo ? Cu Liza te-ai intilnit ? Nu ? Ea voia sa vina aici... Dar iat-o c-a $i sosit. Vorbe$ti de lup ?i lupul la u$a. ā¢J ā Un cuib de nobili 8
Liza intra in camera ?i, vazindu-1 pe Lavretki, se inro?i. ā Am venit pentru' un minut, Marfa Timofeevna, incepu ea... ā De ce numai pentru un minut ? ii raspunse ba- trina. Cum se face ca voi, fetele tinere, nu puteti sedea locului ? Vezi ca am un oaspete : mai staila taifas. cu el, mai distreaza-1. Liza se a?eza pe marginea scaunului, ridica ochii spre Lavretki ?i i?i dadu seama ca nu era cu putin|a sa nu-i _ spuna cum se ispravise intilnirea ei cu Pansin. Dar cum sa-i spuna? Ii era si ru?ine, si jena. Parca de mult l-a cunoscut ea pe omul acesta, care merge rar la biserica ?i suporta cu atita nepasare moartea sotiei sale ā si iata ca-i imprata?e?te secretele sale.. Ce-i drept, el se in- tesereaza de soarta .ei; ea- insa?i se increde intr-insul ?i se simte atrasa de persoana lui ; totu.si Š¾ cuprinse ru- ?inea : parca un strain ar fi in Ira t in camera ei cur ata, de fecioara. Marfa Timofeevna ii veni in ajutor. ā Daca nici tu n-ai sa-1 distrezi, gi'ai ea, cine sS-1 distreze, sarmanul ? Eu is prea batrina pentru dinsul ; el ii prea de?tept pentru mine, iar pentru Nastasia Kar- povna prea batrin : ei sa-i prezin|i tot tinerei. ā Oare cu ce pot sa-1 distrez pe Feodor Ivanici ? spuse Liza.. Daca vrea, mai bine i-a? cinta ceva la pian, adauga cu glas nehotarit. ā Foarte bine; tu e?ti fata mea cea cuminte, zise Marfa Timofeevna. Duce|i-va, dragii mei, jos ; dupa ce-p sa ispraviti, poftim aici. lata c-am ramas popa prostu, mi-i necaz, vreau sa-mi iau revan$a. Liza se ridica in picioare. Lavretki Š¾ urma. Coborind scarile, Liza se opri. ā Au dreptate, incepu ea, cei ce spun ca inima omu- lui este alcatuita din contradicfii. Exemplul dumnea- voastra ar fi trebuit sa m& sperie, sa-mi insufle nein- credere fata de casatoriile din dragoste, pe cind eu...ā ā L-ai refuzat ? Š¾ intreba Lavretki. ā Nu ; dar nici n-am fost de acord. I-am spus totul, tot ŃŠµ-am slmtit, ?i 1-am rugat sa a?tepte. Sinte^i multu- mit ? mai adauga ea cu un zfrnbet fugar ?i fugi pe seara in jos, atingind u?or balustrada cu mina. 98
ā Ce sa va cint ? il intreba Liza, ridicind capacul pianului. ā Ce dore^ti, ii raspunse Lavretki $i se a?eza asa ca s-o poata vedea. Liza se apuca sa cinte si multa vreme nu-^i ridica privirea de la degete. in sfir^it, se uita la Lavretki ?i se opri. Cit de minimat $i de bizar i se paru chipul lui. ā Ce-i cu dumneavoastra ? il intreba. ā Nimic, ii raspunse, ma simt foarte bine ; ma bucur pentru dumneata, ma bucur ca te vad. Continual ā Cred, rosti Liza citeva clipe mai tirziu, ca, daca m-ar fi iubit cu adevarat, el n-ar fi facut aceasta scri- soare ; ar fi trebuit sa-si dea seama ca nu pot sa-i raspund acum. ā¢ā Asta n-are importanfa, spuse Lavretki, important este ca nu-1 iubesti. ā inceta|:i, ce inseamneaza asta ! Mi se tot nazare so[ia dumneavoastra decedata $i ma inspaimintati. ā Nu-i asa, Woldemar, ca Lizeta mea cinta frumos ? ii spunea, in acest timp, Maria Dmitrievna lui Pansin. ā Da, incuviinta Pan?in, foarte frumos. ' Maria Dmitrievna se uita cu tandrefe la tinarul ei partener ; acesta insa lua Š¾ infatiĀ§are plina de impor- tanta si mai preocupata si iĀ§i anun|a cele paisprezece rigi. XXXI LAVRETKI NU MAI ERA UN BAR- bat tinar ; el nu se putea inĀ§ela prea multa vreme asupra sentimentului pe care i-1 inspirase Liza ; in aceeasi zi se convinse definitiv ca Š¾ indragise. Aceasta convingere insa nu-1 bucura prea mult. āOare, se gindi el, n-am altceva dp facut, la treizeci Ā§i cinci de ani, decit sa-mi dau din nou inima in miinile unei "femei ? Liza nu se compara insa cu ceqlalta : ea nu mi-ar cere jertfe umili- toai'e, nu m-ar distrage de la ocupatiile mele, ci m-ar insufleti la Š¾ munca sobra, cinstita, si amindoi am merge inainte, spre tin tel frumos. Da, isi incheie el cugetarile, toate-s bune, rau ii doar atita : ca n-o sa vrea, in nici un caz, sa ma u.rmeze. Nu degeaba mj-a spus c-o inspaimint. Dar nici pe Pan$in nu-1 iubeste... Slaba mingiiere !u 99 7
LavreĀ£ki pleca la Vasilevskoe ; dar nu putu sta acolo nici patru zile ā atit i se paru de plictisitor locul. 11 mai chinuia Ā§i a?teptarea : vestea data de d-1 Jules, cerea sa fie confirmata, iar el nu primea nici un fel de scrisori. , Lavretki se intoarse la oraĀ§ Ā§1 i$i petrecu seara la Kalitini. Nu-i fu greu sa bage de seama ca. Maria Dmitrievna era montata impotriva lui; izbuti insa s-o mai* imbuneze, lasind-o sa ci^tige vreo cincisprezece ruble la pichet,. si sa stea de vorba cu Liza aproape singuri, cam Š¾ jumatate de ceas, cu toate ca maica-sa Š¾ sfatuise inca din ajim sa nu se poarte prea familiar cu un om āgui a un si grand ridicule" 4 El Š¾ gasi schimbata : parca mai ingindur ata ; ea ii imputa ca nu se aratase timp de citeva zile Ā§i-l in- treba daca -nu merge, ia doua zi, la liturghie (a doua zi era duminica). ā Sa merged, ii spuse, inainte de a-1 lasa sa raspunda, ne vom ruga impreuna pentru sufletul ei. Apoi adauga ca nu Ā§tie ce sa faca, Ā§i anume : daca are dreptul sa-i impuna lui Pankin sa mai a?tepte hotarirea ei. ā Si de ce ? Š¾ intreba Lavretki. - ā . ā Pentruā ca, ii raspunse ea, incep sa intrevad de pe acum hotarirea pe care Š¾ voi lua. Spunind c-o doare capul, ii intinse nehotarita lui Lavretki virfurile degetelor; apoi porni sus, spre ca- mera ei. A doua zi Lavretki se duse la liturghie. Cind intra in biserica, Liza era acolo. Ea il observa, de$i nu se intoarse spre dinsul. Se ruga cu rivna : ochii ei licareau molcom, capul- i se inclina Ā§i se ridica domol. Lavretki iĀ§i dadu seama ca se ruga Ā§i pentru dinsul, Ā§i Š¾ induioĀ§are calda ii umplu inima. Se simtea bine Ā§i in acela^i timp era putin cam ruĀ§inat. Norodul care sta cuviincios, chi- purile familiare, cintarea armonioasa, mirosul de tamiie, razele piezi^e Ā§i lungi ale soarelui, patrunzind - prin fe- restre, insa^i intunecimea peretilor ?i a boltilor ā totul gasea rasunet in inima lui. De mult nu mai fusese la . biserica ; de mult nu se rugase. Nici .de -dataā asta nu rosti vreun cuvint de rtigaciune, nu se. ruga nici '/farS cuvinte, totuĀ§i se prosterna, pentru Š¾ clipa, daca nu cu trupul, cel putin cu tot cugetul sau care se pleca smerit pina' la pamint. I$i aminti de copilarie, cum se ruga < 1 Cu care s-a petrecut Š¾ poveste atit de'absurda tfr.). 109
totdeauna in biserica pina cind sim|ea pc frunte parcS Š¾ atingere racoroasa a cuiva. Pe atunci se gindea ca ingerul p&zitor il lua sub ocrotirea lui Ā§i-i punea pecetea celor ale.?!. lĀ§i intoarse privirile spre Liza... āŠ-ai adus aici, i?i zise Lavretki, atunci atinge-te de mine, atinge-te de sufletul meu." Ea se ruga tot atit de linistit ; lui i se paru.ca fata ei exprima bucurie iaraĀ§i se simji cuprins de induio^are : implora pace pentru un alt suflet, iar ā¢pentru sufletul lui, iertare... Se intilnira in pridvorul bisericii ; ea il saluta cu un aer vesel si blind. Soarele lumina puternic iarba proaspata din ograda bisericii, ca si basmalele si rochiile pestrite ale femeilor. Clopotele bisericilor invecinate vuiau in inaltimi ; vrabiile ciripeau pe gardurile de nuiele. La- vretki statea cu capul descoperit Ā§i zimbea. Š adiere usoara stirnea parul lui Ā§i capetele panglicilor de la palaria Lizei. Le petrecu pe Liza Ā§i pc Lenocika, care Š¾ insotea, pina la cupeu. Impaiāt-i cer?etorilor toĀ£i banii din buzunar si porni incet spre casa. XXXII VENIRA ZILE GRELE PENTRU FEO- dor Ivanici. Era intruna ca scuturat de friguri. In fiecare dimineata se ducea la posta, ā desf acea tulburat scrisorile, ziarele ; dar nicaieri nu gasea nimic ŃŠµ-ar fi putut con- firma sau dezminti stirea fatala. Uneori era dezgustat de sine insuĀ§i : ,,S-ar parea, se ginclea el, ca astept ca Š¾ pa- sare de prada vestea ca sotia mea a murit cu adevarat !:: Pe Kalitini ii vizita in fiecare zi ; dar nici acolo nu-i mergea mai bine : stapina casei se bosumfla vadit va- zindu-1, il primea din condescendenta ; Pansin il trata cu Š¾ polite|e exagerata ; Lemm luase Š¾ figura de mizantrop $i de-abia daca-1 mai saluta ; dar mai ales insasi Liza parca se ferea de dinsul. Cind i se intimpla sa ramina sin- gura cu Lavretki, in locui increderii de odinioara, Š¾ apuca zapaceala Ā§i nu stia ce sa-i spuna. $i el se sim|ea stinjenit. In citeva zile, Liza nu mai era de recunoscut : in mi$ca- rile sale, in glas, ba chiar Ā§i in risul ei se vadea Š¾ tainica nelini^te, Š¾ nervozitate, altadata necunos'cuta. Maria Dmi- trievna, ca Š¾ adevarata egoista, nu banuia nimic ; insa Marfa Timofeevna incepu sa-Ā§i observe odorul. Lavretki 101
imputa de multe ori ca-i aratase Lizei ziarul primit. Nu putea sa nu-Ā§i dea seama ca starea lui sufleteasca avea ceva care poate indigna orice sim|ire curata. Lavretki mai presupunea ca schimbarea petrecuta in Liza se da- tora luptei dintre nedumeririle sale sufleteĀ§ti : ce raspuns sa dea lui Pankin ? Intr-o zi, ea ii aduse Š¾ carte, un ro- man de Walter Scott, pe care tot ea i-1 ceruse. ā Ai citit cartea ? Š¾ intreba Lavretki. ā Nu ; acum nu-mi arde de carti, ii raspunse Liza 51 dadu sa piece. ā Stai un minut ; de mult n-am mai ramas singuri. Parea te-ai terne de mine. ā Da. ā Si de ce, ma rog ? ā Nu stiu. 1 Lavretki tacu un rastimp. ā ā¢ā Spunc-mi, Š¾ cerceta el, inca nu te-ai hotarit ? ā Ce voifi sa spunefi ? exclam a Liza, fara'sa-$i ridice ochii. ā Stii prea bine... Dcodata Liza izbucni.- ' ā Sa nu ma mai intrebap, rosti energic, nu $tiu ni- mic ; nu ma mai cunosc nici pe mine insami... Si indata ea se indeparta. In ziua urmatoare, Lavre|ki sosi la Kalitini dupa- amiaza $i-i gasi cu pregatirile facute pentru Š¾ vecernie. Intr-un colt al sufrageriei, pe q masa dreptunghiulara, acoperita cu Š¾ fafa curata, se aflau rezemate de pdrete citeva icoane mici, ferecate in aur si cu mici diamante fara stralucire pe herbul sfintilbr. Un servitor batrm, in frac gri si cu pantofi, trecu fara graba prin toata ca- mera, fara sa bocaneasca cu tocurile. Aseza doua lumi- nari de ceara in nLste sfe^nicc subfiri clinaintea icoanelor ; iĀ§i facu cruce, se inchina $i ieĀ§i in liniste. Salonul nelu- minat era pustiu. Lavretki se plimba prin sufragerie si intreba daca n-o fi fiind onomastica cuiva. I se raspunse in Ā§>oapta ca nu era nici Š¾ onomastica $i ca vecernia fusese comandata dupa dorinta Lizavetei Mi- hailovna a Marfei Timofeevna ; ca ele voisera sa aduca si Š¾ icoana facatoare de minuni, 'dar aceasta fusese dusa la un bolnav, cale de vreo treizeci de verste. In curind, insotit de dascali, sosi preotul, un om trecut de tinerefe, cu 0 chelie mare Ā§i care tu?i puternic in antreu. 102
De indata cucoanele icsira in $ir din birou si se apropiara de preot ca sa le binecuvinteze. Lavretki le saluta in tacere ; ele ii raspunsera tot in tacere. Preotul mai statu ŃŠøŠ¦Šæ, tusi inca Š¾ data intreba meet, cu vocca-i de bas : . ā-- Sinte^i de parere sa incepem ? ā Incepe^i, parinte, ii raspunse Maria Dmitrievna. Acesta se apuca sa-$i puna odajdiile ; dascalul imbracat in stihar ceru cu smerenie niste carbuni aprinsi. Indata se raspindi mirosul de tarniie. Din antreu se ivira came- ristele si feciorii, care sc oprira gramada linga usa. De- odata Roska : aparu in sufrageric, dcsi niciodata nu cobora de sus, toti sc napustira s-o alunge. Ea se speric. prinse sa sc invirta $i se aseza Jos : un fecior Š¾ lua in bra|:e si Š¾ scoase afara. Vecernia inccpu. Lavretki se rotrase intr-un colt ; era cuprins de simtaminte stranii, aproape triste : nici el insu$i nu-si dadea scama prea bine de sim- tamintele sale. Maria Dmitrievna se afla in fruntca tutu- ror, in.fa|a fotoliilor : i.;i facea cruce alenc, boiereste ā ba i$i rotea privirile, ba si le indrepta dcodata in sus : era plictisita. Maria Timofeevna parca ingrijorata : Nastasia Karpovna batea matanii si sc ridica iscind un fcl de zgo- mot u$or si discrct ; Liza, de cum sc aseza, nu se clinti din loc, nu facu nici cea mai mica miscare ; dupa infatisarea reculeasa a chipului sau se putca presupune ca se ruga cu caldura si osirclie. Sarutind crucea, dupa sfirsilul vecerniei, ea saruta si mina rosie si marc a preotului, pe care Maria Dmitrievna il pofti sa ia Š¾ ccasca de ceai. Preotul tsi scoase patrafirul, lua Š¾ inlatisare oafe- cum mai lumeasca $i trecu in salon impreuna cu doamncle. Discutiile incepura fara prea multa insufletire. Preotul bau patru ccsti de ceai, stergindu-si neogoit che- lia cu batista ; povesti, intre altele. ca negustorul Avosni- kov daruise sapte sute de ruble pentru ca sa fie aurita cupola" bisericii .^i dadu - un leac sigur impotriva pistruilor. Lavrejki se a^eza linga Lizzi ; ea insa ramase smerita, aproape aspra, si nu~l invreclnici nici macar cu Š¾ privire. Facea impresia ca mten|ionat nu-1 observa ; era cuprinsa de un fel de exaltare rece, solemna... Lui Lavretki, nu se stie de ce, ii tot venea sa zimbeasca. .si sa spuna ceva vesel ; dar in inima simtea Š¾ tulburare $i la urma pleca nedumcrit... i$i dadea seama ca in suflc- tul Lizei se petrcce ceva. nu putea insa inlelege ce anume. 103
Alta data, stind in salon si ascultind trancaneala insinuanta, dar greoaie, a lui Ghedeonovski, Lavretki se intoarse pe nea.steptate, fara sa Ā§tie de ce, # surprinse in ochii Lizei Š¾ privire adinca, atenta, intrebatoare... Aceasta privire enigmatica' era a#ntita asupra lui. Mai tirziu, Š¾ noapte intreaga se gindi la ea. El Š¾ iubea, dar nu ca un baieta$ ; nu i-ar fi stat bine sa ofteze # s& sufere de dor, nici Liza nu inspira sentimente de acest fel ; la orice virsta insa dragostea iĀ§i are suferinjele- sale ā Ā§i el le incerca din plin. XXXIII / Ā» INTR-UN RXND, CA DE OBICEI, LA- vre|ki se afla la Kalitini. Dupa Š¾ zi calduroasa # obo- sitoare, se lasa Š¾ seara atit de minunata, ca Maria Dmi- trievna, trecind peste aversiunea sa fafa de curent, po- runci sa se deschida toate ferestrele # uĀ§ile spre gradina # decJara ca nu va juca pichet, ca pe*o asemenea vreme e pacat saba# car#ie, cind po# sa te bucuri de farmecul naturii. Dintre oaspe# se afla numai Pankin. Bine dispus de splendoarea serii Ā§i neyoind sa cinte in fata lui La- vretki, sim#ndu-se totu?i cdple#t de sentimentele artistice, el se lansa in poezie : recita frumos, de# prea con#iincios # cu subtilita# inutile, citeva din poeziile lui Lermontov .(pe atunci Puskin inca nu izbutise sa ajunga iara# la moda) ā # deodata, de parca i s-ar fi facut ru#ne de efu- ziunile sale, se apuca sa-mustre # sa dojeneasca noua genera#e, in spiritul cunoscutei poezii Meditafie. Dealt- fel, nu pierdu prilejul sa demonstreze cum ar intoarce toate rinduielile dupa voia lui, daca ar avea puterea in mina. āRusia, spuse Pan#n, a ramas in urma Fran|ei ; ea trebuie impinsa din urma. Se afirma ca sintem tineri, e Š¾ absurditate ; # apoi sintem lipsi# de ingeniozitate ; insu# Homiakov recunoaste. ca n-am inventat nici macar cap- ŃŠ°ŠæŠ° de prins $oareci. Prin urmare, sintem nevoi# sa i'm- prumutam de la al#i. Sintem bolnavi, spune Lermontov, si sint de acord cu el; noi insa sintem bolnavi pentru ca sintem numai pe jurnatate europeni ; leacul nostru sa-1 cautam in ceea ce ne-a adus vatamarea. (Ā«Le cadastreĀ», i?i zise Lavretki.) La noi, urma Pan?in, capetele cele mai luminate ā les meilleures tetes ā sint convinse de mult 104
de aceasta. in fond, toate popoarele sint la fel. Introdu- ceti doar institufii bune -ā Ā§i cu asta, basta ! Desigur, ele pot fi adaptate la" obiceiurile existente, asta-i Š¾ treaba a noastra, Š¾ treaba a... slujba^ilor (aproape ca n-a spus : a oamenilor de stat) ; iar in caz de nevoie, fi|i pe pace, institu|iile insesi vor transforma aceste obiceiuri.ā Maria Dmitrievna, induio?ata, il tot aproba pe Pankin. ,,Ia te uita, se gindea ea, ce om deĀ§tept i.?i expune parerile in casa mea.ā Liza tacea, rezemata de fereastra ; tacea Ā§i Lavretki ; Marfa Timofeevna, care, intr-un colt, Juca carti cu prietena sa, mormaia ceva in legea ei. Pankin se plimba prin camera Ā§i vorbea frumos, dar cu Š¾ in- dir j ire ascunsa : facea impresie ca nu ponegre?te toata generatia, ci numai pe citiva oameni, pe care-i cuno^tea. In gradina Kalitinilor, intr-o tufa mare de liliac, i$i facuse cuib Š¾ privighetoare ; primele sale triluri de seara au putut fi auzite in pauzele inflacaratului logos cele dintii stele se aprinsera pe cerul trandafiriu, pe deasupra cre^tetelor incremenite ale teilor. Lavretki se ridica $i incepu sa-1 contrazica pe Pankin ; polemica se incinse. Lavretki apara tineretea $i independenta P4usiei ; era gata sa se sacrifice, el si generatia sa, dar lua apararea oame- nilor noi, apara convingerile $i aspiratiile acestora ; Pan- $in raspunse pe un ton iritat Ā§i taios ; declara ca oamenii de$tepti ar trebui sa schimbe totul Ā§i, in sfir$it, intr-atit ' se infumura, ca, uitind de titlul sau de kammcr junker $i de cariera-i funcfionareasca, il numi pe Lavretki con- servator inapoiat si schita chiar Š¾ aluzie ā ce-i drept, , foarte pe departe ā la situatia echivoca a acestuia in societate. Lavretki nu se supara, nu ridica tonul (i$i aminti ca Ā§i Mihalevici il botezase inapoiat. dar Vol- tairian) si, cu calm, il facu praf pe Pankin, pe toata Unia. Ii demonstra ca nu sint posibile salturile $i transfor- marile trufase care nu-s justificate nici de cunoa^terea pamintului natal, nici de Š¾ credinta reala intr-un ideal, chiar daca acesta ar fi negativ. Dadu ca exemplu propria-i educatie, ceru sa se recunoasca, in primul rind,- dreptatea poporului si aceasta sa fie recunoscuta cu umilinta, cu acea umilinta Lira de care nici cutezanfa impotriva minciunii nu este posibila. Nu se dadu in laturi, pina la urma, nici de la repro^ul, bin emeritat dupa parerea sa, ca-51 risipe^te timpul Ā§i puterile fara chibzuinta. 105
ā Toate-s foarte bune ! exclama, in cele din urma, Pansin, inciudat. lata, v-a|;i inters in Rusia, $i mai de- parte ce vre^i sa faceti ? ā Sa ar pamintul,, ii raspunse Lavretki, si sa m& straduiesc s-o fac cit mai bine. ā Foarte laudabil, fara discujie, raspunse Pankin, am auzit ca aji Ā§i facut mari progrese in privinfa asta ; vede^i insa ca nu to|i oamcnii sint capabili de asemenea in- deletniciri. ā Une nature poetique l, intra in vorba Maria Dmi- ā¢ trievna, desigur ca nu se poate ocupa cu aratul... et puis2, Vladimir ^Tikolaici, ave|;i chemarea sa faceti totul en grand 3. AceaSta Ā£u prea de tot chiar Ā§i pentru Pansin: el se fistici si schimba discu^ia. Cauta sa aduca vorba despre frumusetea cerului instelat, despre muzica lui Schubert ā dar vorba nu se lega deloc. La urma el ii propuse Ma- riei Dmitrievna sa joace impreuna un pichet. ..Cum ? ! lntr-Š¾ seara ca asta ?ā ii raspunse ea surprinsa ; totusi, porunci sa se aduca un pachet de car|i. Pansin desfacu zgomotos noul pachet ; iar Liza ?i Lavretki, ca si cum s-Š°Š³ fi injeles, se sculara amindoi si se a?ezara linga Marfa Timofeevna. Se simtira, deodata, - atit de bine unul linga alful, incit insu$i gindul de a ramine in do! ii sperie. I$i dadura totodata seama ca tulburarea pe care Š¾ simliaera in zilele din urma disparuse Ā§i nu se va. mai intoarce niciodata. Batrinica 11 batu, in taina, pe Lavretki peste obraz, i?i miji ochii cu Ā§iretenie Ā§i clatina de citeva ori din cap, spunind in $oapta : ,.L-ai facut de dona parale pe desteptul cela, i|i multumesc". Linl?tea cuprinse toata camera. Se auzeau doar luininarile de ceara ttosnind u?or, din cind in cind, sau uneori Š¾ mix^ l.ovin.d in rnasa, Š¾ excjamatie ori nu- maratul punctelpt; iar pe fereastra se revarsau in valuri largi, Qdata cu racoare# -inrourata, trilurile pu- ternice, rasunatoare pina la cutezanta, ale privighetorii. x 1 O fire poetica (fr.).' , 2 $i apoi (fr.), 3 Pe scara mare (fr.). 106
XXXIV LIZA Nd SCOASE NICI UN CUV1NT in timpul polemicii dintre Lavre|.ki Pankin ; Š¾ urmari insa cu atentie, fiind cu totul de partea lui Lavrejki. Po- litical Š¾ inleresa prea pufin. Dar tonul increzut al acestui func|ionar. monden (niciodata nu-1 auzise vorbind astfcl) ii inspirase dezgust. Dispre^ul lui fata- de Rusia Š¾ jigni. Lizei nici nu-i trecea prin cap ca-i patrioata ; era insa cu toata inima alaturi de ru?i ; Š¾ incin la mentalitatea rusa ; ii placea sa stea de vorba fafa nici tin fel de moft, ceasuri intxegi, cu starostele satului de pe mo?ia maica-sii, cind accsia venea la oras. si vorbea cu dinsul ca de la egal la egak lara pic din obi?nuita ingad u in |a boiereasca. De to ate acestea Lavretki i$i dadu seama. Nu s-ar fi apucat sa-1 contrazica cxclusiv pe Pansin ; el vorbea dear pen- tru Liza. Amindoi nu comunicasera unul cu altul in cursul discufiei. nici privirile nu li se intllnisera decit rar, dar ei in telesera ca' s-au legal strins in seara aceea. Price- puscra ca aveau acelea^i simpatii si antipatii. Un singur lucre ii deosebea : Liza inca nadajduia, in taina, sa-l aduca pe calca spre Dumnezeu. Ā§edeau linga Marfa Ti- mofeevna. urmari nd parca jocul, care intr-adevar ii in- terest, Dar in acela?i timp fiecaruia ii crestea inima in piept si nu-i scapa nimic din vedere. Pentru ei cinta pri- vighetoarea, pentru ei ardeau stelele si $usoteau copacii in tihna, legana|i de somnolenta ?i de caldura, ca si de huzurul verii. Lavretki se lasa cu totul in voia valului cc-1 legana. Se simfea cuprins de Š¾ rpare bucurie. Cuvintul nu poate exprima insa ceea ce se petrecea in sufletul cu- rat al fetei : raminea Š¾ taina chiar si pentru dinsa ā sa ramina atunci Š¾ taina pentru toll Dealtfel, nimeni nu $tie n~a zarit nu va vedea niciodata cum se impline$le si se maturizeaza saminta chemata la via^a $i la inflorire din maruntaiele pamintului. ā¢Ratu ora zece. Marfa Timofeevna se.retrase la ea, sus, impreuna cu Nastasia Karpovna. Lavrefki ?i Liza facura ciliva past prin camera, sc oprira in dreplul u$ii dcschise spre gradina, se uitara la nemarginirea cufundata in in- tuneric, apoi unul la altul ā ?i isi zimbira. Parca s-ar fi apucat de miini $i ar fi stat de vorba pe-ndelete. Se intoarsera la Maria Dmitrievna si la Pansin, care jucau mai deparle picket. In sfinjit, ieji ultima ārigaā, Stapina
se scula, gifiind si oftind, de pe fotoliul garnisit cu perne. Pankin i$i lua palaria, saruta mina Mariei Dmitrievna, remarcind ca acum nimic nu-i impiedica pe Š°Š© oameni fericiti sa doarma sau sa se bucure de feeria noptii, pe cind el va fi nevoit sa stea, pina dimineata, aplecat dea- supra unor hirtii neroade. Š saluta apoi pe Liza cu ra- ceala (nu se a^teptase ca, raspunzind la propunerea sa de casatorie, ea sa-1 roage sa mai a?tepte, $i de aceea era bosumflat) si pleca. Lavretki porni in urma-i. Se despar- fira la poarta. Pankin isi trezi vizitiul, imboldindu-1 in ccafa cu virful bastonului, se aĀ§eza in dro^ca ?i porni; Lui Lavrekfi nu-i venea sa mearga acasa, ci ieĀ§i din oraĀ§ in cimp. Era Š¾ noapte lini^tita $i limpede, de$i fara luna. Hoinari mult prin iarba inrourata ; nimeri pe Š¾ cararuie ingusta si Š¾ urma. Aceasta 11 duse pe linga un gard lung, la Š¾ portita ; incerca s-o impinga, fara sa Ā§tie de ce. Por- 1Š¦Š° scirjii u$or si se deschise, ca $i cum ar fi a^teptat atingerea miinii sale. Lavretki se trezi intr-o gradina, facu citiva pasi pe Š¾ alee de tei Ā§i deodata se opri nedu- merit : recunoscu gradina Kalitinilor. Intra numaidecit intr-o pata neagra de umbra, facuta de Š¾ tufa deasa de alun, Ā§i ramase nemiĀ§cat multa vreme, mirindu-se si ridicind din umeri. āIntimplarea asta trebuie'Sa aiba un sensā, isi zise Lavretki. Linistea staruia de jur imprejur ; dinspre casa nu venea nici un zvon. Lavretki porni cu grija inainte. Ā§i iata ca, la Š¾ cotitura a aleii, toata casa i se ivi deodata, cu fafada-i intunecoasa. Numai la doua ferestre de sus licarea Š¾ lumina: la Liza ardea Š¾ luminare, dincolo de perdeaua alba, iar la Marfa Timofeevna, in dormitor, pil- piia main tea icoanei luminifa roĀ§ie a candelei, reflectin- du-Ā§i aureola uniforma pe montura de aur. Jos, uĀ§a bal- conului sta larg cascata, cu canaturile date de perete. La- vretki se aseza pe Š¾ banca de lemn, i^i sprijini barbia de podul palmei $i lasa sa-i alunece privirile la uĀ§a balco- nului Ā§i la fereastra Lizei. Un ornic din oraĀ§ batu miezul noptii. In casa, ceasul cel mic de perete suna firav de douasprezece ori. Un paznic ciocani' toaca. Lavretki nu se gindea la nimic, nu dorea nimic ; ii facea placere sa se Ā§tie aproape de Liza, sa Ā§ada pe banca din gradina ei, pe care Ā§i ea statuse de multe ori... Lumina din odaia Lizei pierL ā < ŃŠ· " !
āNoapte buna, fata mea scumpaā? $opti Lavretki, ra- mmind mai departe ncmi?cat, fara sa-?i ia privirea de la fereastra care se intunecase. Deodata se ivi Š¾ lumina la Š¾ fereastra de la etajul de jos, se muta la a doua fereastra, apoi la a treia... Cineva, cu Š¾ luminare in mina, trecea prin odai. āNu cumva Š¾ fi Liza ? Peste putin|a !ā... Lavretki se ridica in virful pi- ck) ar elor... zari chipul cunoscut, in salon intrase Liza. In rochie alba, cu cosi^ele impletite lasate pe umeri, ea se apropie lini^tita de masa, se apleca deasupra ei, aseza luminarea Ā§i cauta ceva. Dupa aceea, intoarsa cu fa^a spre gradina, se apropie de uĀ§a deschisa $i se opri in prag ā alba, diafana, zvelta... Un fior. trecu prin pietul lui La- vretki. 1 ā Liza ! zbura abia deslusit de pe buzele lui. Ea tresari Ā§i scruta intunericul. ā Liza ! repeta Lavretki mai tare Ā§i ie?i din umbra aleii. Inspaimintata, Liza iĀ§i intinse capul inainte ?i facu un pas inapoi : il recunoscuse pe Lavretki. El ii rosti numele pentru a treia oara Ā§i intinse miinile spre dinsa. Liza se desprinse din caclrul u$ii Ā§i pa?i in gradina. ā Dumneavoastra ? exclama ea. Aici ? ā Eu... eu... asculta-ma, Ā§opti Lavretki $i, apucind-o de mina, Š¾ conduse pina la Š¾ banca. Ea il urma fara nici Š¾ impotrivire. FaĀ£a palida, ochii nemi^cati, toate mi?carile sale vadeau Š¾ uimire nespusa. Lavretki Š¾ a$eza pe banca, iar el se opri in fata ci. ā Nici nu m-arn gindit sa vin aici, incepu, am fost adus... Eu... eu.J eu te iubesc, exclama, cu b spaima in- voluntara. Liza isi ridica incet ochii spre dinsul. Parca ca de-abia in clipa aceea in|elese unde se afla $i ce era cu ea. Vru sa se ridice, dar nu putu $i-Ā§i acoperi fafa cu miinile. ā Liza, izbucni Lavretki, Liza, repeta Ā§i se pleca la picioarcle fetei. Umerii ei incepura sa tresalte uĀ§or, iar degetele miihi- lor palide stringeau Ā§i .mai tare fata. ā Ce-i cu dumneata ? Š¾ intreba Lavretki si auzi hd- hote domoale de plins. Inima ii ingheafa... Intelese ce in~ semnau lacrimile acestea. Oare intr-adevar ma iubeĀ§fi ? Ā§opti Ā§i-i atinse genunchii. 109
ā Ridica-te, se auzi glasul ei, ridica-te, Feodor Iva- nici. Ce-i cu noi ? Ce facem ? Lavretki se scula si se a?eza linga- dinsa pe banca. Ea nu mai plingea, ci il privea atent, cu ochii sal umczi. ā Mi-e groaza ; ce facem ? repeta Liza. ā Š¢Šµ iubesc, exclama Lavretki iarasi, sint gata sa-mi dau viata toata pentru dumneata. Liza tresari din nou, de parc-ar fi intepat-o ceva, Ā§i-Ā§i ridica ochii spre ceiv ā Toate-s in puterea Domnului, rosti. ā Dar dumneata ma iube$ti, Liza ? Vom fi oare fericiji ? Ea iĀ§i pleca ochii ; incetisor, Lavretki Š¾ atrase spre sine, iar capul fetei ii cazu pe umar... El i$i intoarse u^or eapul Ā§i-i atinse buzele palide. Dupa jumatate de ceas, Lavretki ajunse in fa|a por- ti|ei din gradina. Š gasi incuiata si se vazu nevoit sa sara gardul. Se intoarse in oraĀ§ $i umbla mult pe strazile adormite. Sentimental unei bucurii mari .si neasteptate Š¹ umplea sufletul ; toate indoielile i se spulberasera. j;Piei,4recutule, naluca intunecata, se gindea Lavretki, ea ma iube^te, va fi a mea.ā; Deodata i se^paru ca din aer, de deasupra capului sau, se cerneau ni?te sonuri minunate, solemne. Se opri : sonurile rasunau din ce in ce mai maiestuos ; ele se revarsau intr-un Ā§uvoi puternic, armonios, parca vorbea si cinta prin ele intreaga-i fe- ricire. Lavretki isi roti privirea : sunetele razbateau prin doua ferestre de la etajul unei case mici. ā Lemm ! exclama Lavre|;ki $i alerga spre casa aceea. Lemm ! Lemm ! repeta el cu voce tare. Muzica inceta, iar figura batrinului in halat de casa, cu pieptul dczgolit $i cu parul vilvoi, se ivi la fereastra. ā Aha ! rosti acesta cu delimitate. Dumneavoastra . smtefi ? ā Hristofor Fedorici. ā ce muzica minunata ! Pentru Dumnezeu, lasaji-ma sa intru. Fara sa spuna vreun cuvint, cu un gest mareĀ£ al miinii, batrinul arunca pe fereastra, in strada, cheia de la usa. Cu pasi vioi, Lavretki ŠøŠ³ŃŠ¹ scarile, intra in camera $i vru sa se arunce entuziast in bratele lui Lemm; acesta inscl, cu un gest poruncitor, ii arata scaunul, ii no
spuse in ruse^te, sacadat : ,,Liia(i loc asculta^i"iar el se ageza la pian, arunca in jur Š¾ privire m-indra ?i severa incepu sa cinte. De mult nu mai auzise Lavrefki ceva asemanator : de la primul sunet, Š¾ melodie dulce ?i patima^a ii invalui inima ; muzica era plina de :stra- lucire Ā§i inspirajie, de fericire si frumusete, Ea creĀ§tea ?i se topea ; exprima tot ce putea fi mai scump, tainic Ā§i stint pe pamint. Respira Š¾ tristete eterna ?i se inalja sa moara in ceruri. Lavre|ki se scula in picioare, infiorat Ā§i palid de extaz. Sunetele patrundeau in sufletu-i de cu- rind cutremurat de fericirea dragostei ; ele insele ar- deau pline de dragoste. ,,Repetatiā, ?opti Lavre^ki, de indata ce se ispravi cel din urma acord. Batrinul ii arunca Š¾ cautatura de vultur, se batu cu pumnul in piept si rosti raspicat in limba-i natala : ,,Eu am compus-o, fiindca-s un mare muzicianā, apoi cinta din non minunata-i com- pozitic. In camera nu erau luminari ; lumina lunii cadea piezi? pr.in fereastra ; vazduhul fremala plin de vibra|ii ; odaia mica si saracacioasa parea un sanctuar : iar capul batrinu'lui se inalta semej; d mspirat in semimtunericul argintiu. Lavrejki se apropie de dlnsul $i-l imbrati^a. La inccput, Lemm nu-i raspunse la imbrati^are, ba se feri de el cu cotul ; multa vreme statu a?a; fara sa mi^te vreun mu.>chi, cu acoea?i privire severii. aproape brutala nuinai de vreo doua ori mirii : āaha In sfirsit, fata-i transligurata se linistl se muic si. ca raspuns la felici- tarile fierbinti ale lui Lavrefki, intii zimbi usor, apoi se porn; pe un pirns cu sughituri inabusdLc, ca un copiL ā E uimitor, ii spuse Lemm, ca tocmai acum Š°Š¦ ve- nit ; dar cu $tiu, $tiu totul. ā StiJ,i totul ? rosti incurcat Lavretki. ā M-Š°Š¦ auzit bine, ii raspunse Lemm. Oare Šæ-Š°Š¦ in teles ca stiu totul ? Lavretki nu putu adormi pina dimineata. Toata noaplea .statu pe marginea patului. Nicf Liza nu dormi : se ruga. XXXV CITITOnGL STIECUM CKESCUSE $1 cum fusese educat Lavrefki. Sa spunem citeva cuvinte Ā§i dcspre educatia Lizei. Implinise zece ani la moartea 111
I tatalui sau. El insa se ingrijise prea pufin de fetija. Co- pleĀ§it de treburi, preocupat necontenit sa-$i sporeasca avcrea, ar|:agos, brutal, nerabdator, nu se zgircea sa dea bani pe prof esori, preceptori, pentru imbracamintea alte nevoi ale copiilor. Dar nu putea suferi, dupa pro- pria-i expresie, sa dadaceasca harmalaia de copii. nici n-avea timp de dadaceala : robotea, se tinea de afaceri, dormea pu|in, rar de tot juca car|i Ā§1 iarasi trudea. Avea obiceiul sa se asemuiasca singur cu un cal inhamat la Š¾ maĀ§ina de treierat. ,,Via|.a mea a trecut in fugaā, rosti el pe patul de moarte, cu un zimbet amar pe buzele-i uscate. Maria Dmitrievna, in fond, nu se ocupase de Liza mai mult decit so|ul sau, cu toate ca se ISuda fata de Lavretki ca singura i$i crescuse copiii. Š purta imbracata ca Š¾ papula. In prezenta oaspetilor Š¾ mingiia pe cap $i-i spu- nea : fetita cuminte p.sufletel; dar numai atit : pe cu- coana cea leneĀ§a Š¾ obosea orice grija permahenta. In tim- pul cit traise tatal sau, Liza fusese data pe miinile unei guvernante, domni^oara' Moreau din Paris ; iar dupa moartea lui. intrase sub obladuirea Marfei Timofeevna. Cititorul Š¾ cunoa^te pe Marfa Timofeevna ; iar domni- Ā§oara Moreau era Š¾ fiinta minuscula, zbircita, cu apuca- turi de pasare. cu minte de pasarica. In liner ete dusese Š¾ viafa foarte dezordonata ; iar la batrinete ii ramasera numai doua pasiuni ā lacomia si cartile de. joc. Cind era salula, nu juca carti ?i nici nu palavragea, de indata fata ii lua Š¾ expresie de mort : statea, privea, respira ā dar vedeai de departe ca nu-i trecea prin cap nici urma de gind. Nici nu puteai spune ca-i buna : doar bunatatea nu salasluie^te in pasari. Poate ca din pricina tineretii sale u^uratice sau a atmosferei Parisului, pe care Š¾ respirase in copilarie, se cuibarise in ea un felāde scepti- cism universal ieftin," exprimat prin obisnuitele-i cuvinte: āTout ca c'est des betisesif Vorbea stilcit, dar intr-un jargon pur parizian, nu clevetea $i nu facea mofturi. Ce se putea cere mai mult de la Š¾ guvernanta ? Asupra Lizei n-a.avut aproape nici Š¾ influenta ; cu atit mai mult a .in- fluentat-o in schimb, dadaca ei, Agafia Vlasievna. ā¢ Minunata a fost soarta acestei femei. Se tragea dintr-^o familie de tarani ; la Ā§aisprezece ani fusese cununata cu un taran ; se deosebea insa foarte mult de suratele sale, 1 Toate astea-s prostii (fr.)t
tarancele. Tatal sau, vreme de douazeci de ani, fusese staroste, facuse multi bani Ā§i Š¾ rasfatase. Era neobi?nuit de frumoasa, cea mai cocheta din toata imprejurimea, cuminte, guraliva, indrazneata... Boierul ei, Dmitri Pestov, tatal Mariei Dmitrievna, un om modest Ā§i linistit, Š¾ va- fcuse Š¾ data la treier, intrase in vorba cu dinsa si Š¾ in- dragi.se cu patima. In curind a ramas vaduva ; de?i era casatorit, Pestov a luat-o la el in casa $i a imbracat-o ca la curte. Agafia s-a obisnuit foarte repede cu noua sa stare, parca niciodata n-ar fi trait altfel. I s-a albit faiya, s-a ingra?at, purta mineci de muselina din care ieseau miinile sale albe ca jimbla... cum au negustoresele. Samo- varul nu-i lipsea nicicind de pe masa. In afara de matase ?i de catifea. altceva nu voia sa poarte, dormea pe saltcle de puf. Aceasta viata fericita a durat cam cinci ani. Insa Dmitri Pestov muri. Vaduva lui, Š¾ cucoana cu inima buna, din respect fa{.a.de memoria defunctului, n-a vrut deocam- data sa se poarte nedemn cu rivala sa, cu atit mai mult cu cit Agafia nu se obraznicise niciodata in fata ei. Cu toate acestea, stapina a maritat-o mai pe urma cu un vacar si a alungat-o din fata ochilor. Au trecut cam trei ani. Nu stiu cum, odata, intr-o calda zi de vara, cucoana a trecut pe la* ocolul de vite. Agafia a ospatat-o cu Š¾ fri.^ca rece, minunata ; s-a purtat asa de modest si s-a infati^at atit de curatica, de vesela si multumita de toate, incit cu- coana i-a spus ca Š¾ iarta .si i-a dat voie sa vina la curte. Iar dupa vreo sase luni intr-atit s-a legat de ea, incit a facut-o econoama si i-a dat in seama intreaga gospoda- rie. Agafia a ajuns iarasi la putere ; s-a ingrasat din nou Ā§i s-a facut mai alba la fata. Cucoana ii arata toata in- crederea. A.?a au trecut Inca vreo cinci ani. Pentru a doua oara, insa, nenorocirea s-a abatubpe capul Agafiei. Sotul sau, pe care ea il facuse lacheu, a luat darul betiei, a inceput sa lipseasca de acasa si a sfir^it prin a fura sase lingurite de argint boieresti, pe care lc-Š° ascuns ā pina una-alta ā in lada neveste-sii. Fapta a fost descoperita. Pe dinsul 1-au facut iarasi vacar ; iar Agafia a cazut in dizgratie. N-au alungat-o din casa, dar a fost degradata din econoama in croitoreasa si i s-a poruncit sa poarte in cap broboada in loc de boneta. Spre uimirea tuturor, Agafia a indurat lovitura cu Š¾ supusa umilinta. Pe atunci trecuse de treizeci de ani ; to|i copiii ii muri- sera Ā§i nici barbatul nu i-a mai trait mult. I-a venit 113
timpul sa se dumireasca $i s-a dumirit. A ajuns foarte tacuta $i evlavioasa, nu lasa sa-i treaca nici Š¾ utrenie, nici Š¾ liturghie ; Ā§i-a daruit toate rochiile bune. A petrecut cincisprezece ani in lini?te, smerita, a^ezata, fara sa se ā¢ certe cu cineva, cedind tuturor. Daca vreunul ii vorbea necuviincios, ea se inclina- doar Ā§i mullumea pentru povaja. Cucoana de mult Š¾ iertase $i Š¾ scutise de urgisire. I-a daruit Ā§i boneta ei de cap. Dar ea n-a vrut sa-Ā§i lepede broboada $i umbla tot in rpchii intunecate ; iar dupa moartea cucoanei s-a facut si mai lini^tita, ?i mai supusiL Rusul e sf ios ?i se imprieteneste usoi* ; dar cu greu ā¢ ii ci^tigi respectul : acesta nu se capata repede $i nici de oricine. Pe Agafia toata casa Š¾ respecta foarte mult ; nimeni nici nu-Ā§i amintea de pacatele trecutului, parc-ar fi fost inmormintate in pamint, odata cu boierul cel batrin. Ajungind so^ul Mariei Dmitrievna, Kalitin voise sa incredin|eze Agafiei gospodaria casei ; dar ea n-a primit. āca sa nu cada in ispitaā. Acesta a ridica t glasul la dinsa ; ea s-a inclinat supusa $i'a ie^it ādin casa. Kalitin era un om destept Ā§i cunostea oamenii. . Pe Agafia a in|eles-o Ā§i n-a uitat-o. Dupa ce s-a mutat la oras. cu consimfamintul ei, boierul a facut-o dadaca Lizei, care de-abia implinise patru ani. La inceput, Liza s-a speriat de chipul serios Ā§i sever al noii sale dadace : dar-in curind s-a obi^nuit cu dinsa si a indragit-o foarte mult. lnsa$i Liza era un copil serios ; trasaturile sale aminteau profilul .aspru si regulat al lui Kalitin., Numai ochii nu-i mostenise de la fatal sau ; ei luminau linistit, plini de luare-aminte $i de bunatate ā ceea ce la copii se intimpla rar. Nu-i placea sa se joace cu papuĀ§ile, nu ridea zgomotos ?i nici indelung, se purta cuviincios. Rareori cadea pe ginduri, dar aproape totdeauna cu temei. Indeob$te, dupa Š¾ scurta tacere, ea sfir.sea prin a se adresa cuiva mai in virsta cu Š¾ intrebare. din care se vedea ca Š¾ impresie noua ii preocupa min tea. Foarte curind a incetat sa mai gingaveasca si de cind implinise trei ani vorbea ca apa. De fatal sau ii era frica. Fata de maica-sa avea un sentiment nedeslusit. Nu se temea, dar nici nu se alinta in fa|a ei. Dealtfel, nici pe linga Agafia: nu se rasfa^a, de$i numai pe dinsa Š¾ iubea. Agafia nu se despar|;ea de Liza. Parea ciudat sa _le vezi impreuna. Uneori Agafia, in negrii din cre$tet pina la picioare, cu broboada pe cap, cu faĀ£a trasa, stravezie ca ceara, totuĀ§i ŠØ
Inca frumoasa si expresiva, statea dreapta .si impletca la ciorap. La picioarele sale; pe un scaunel, $edea Liza si de asemenea lucra la ceva sau, ridicind cu gravitate ochi- $orii sai limpezi, asculta ce-i povestea Agafia, care nu-i spunea basme, ci cu glas caden^at si egal ii istorisea din via|a preacuratei Fecioare, din traiul sihastrilor, preacu- viosilor si a sfintelor mucenife. Ii spunea Lizei cum trai- sera sfin|ii in pustiu, cum si-au ispa$it gre?elile, cum au indurat foamea $i lipsurile si nu s-au temut de imparati ; au impartasit credinta lui Hristos. Pasarile cerului le adu- ceau hrana Ā§i fiarele salbatice le dacleau ascultare. Iar in locul unde picura singele lor, cre$teau flori. āMicsunele galbene ?ā a intrebat-o odata Liza, care iubea florile foarte mult... Agafia ii vorbea Lizei grav si smerit, parca si-ar fi dal seama ca nu era de nasul ei sa rosteasca asemenea cuvinte inalte si sfinte. Liza Š¾ asculta ā $i chipul lui Dumnezeu, atotstiutor si omniprezent, patrundea in sufle- tu-i cu un fel de putere dulce si Š¾ umplea de Š¾ tcama curata si pioasa ; iar Hristos ii aparea ca un cunoscut, un prieten, aproape ca Š¾ ruda. Agafia a inva|at-o, de aseme- nea, sa se roage. Uneori, Š¾ trezea in revarsatul zorilor, Š¾ imbraca in graba si Š¾ ducea tainic la utrenie. Liza Š¾ urma in virful degetelor, de-abia respirind ; frigul $i semiintu- nericul diminefii, racoarea si pustietatea bisericii, insu$i misterul acestor plecari nea^teptate, intoarcerea pe ascuns acasa, in patuc, tot amestecul acesta de lucruri oprite, ciudate, sfinte, a zguduit sufletul fetijei $i a patruns in adincul fiin^ei sale. Nicioclata Agafia n-a vorbit de rau pe cineva Ā§i nici pe Liza n-a dojenit-o pentru vreo pozna. Daca era nemul{;umita de ceva, avea obiceiul sa taca ; $i Liza ii in|elegea tacereti ; cu agerimea de minte a copi- lului, ea in^elegea tot atit de bine cind nemultumirile Agafiei veneau de la altii ā fie din partea Mariei Dmi- trievna, fie chiar de la Kalitin. Trei ani si ceva a ingri- jit-o Agafia pe Liza ; apoi a fost inlocuita cu, domnisoara Moreau. Insa fran|uzoaica usuratica, cu apucaturile sale seci ?i cu exclama^ia-i āTout c'est des betises(C ā n-a putut goni din sufletul Lizei iubirea pentru cladaca : se- minfele arunca te au prins radacini foarte a dinci. Dealtfel, desi Agafia nu Š¾ mai avea in grija pe Lizh, ea a ramas in casa fjd Š¾ vcdea deseori ; iar Liza,' ca Ā§1 altadata, avea toata increderea intr-insa. T15
TotuĀ§i, Agafia nu s-a ptitut impaca cu Marfa Timo- feevna, cind aceasta s-a mutat in casa Kalitinilor. Gravi- tatea severa a fostei ,,tiitoareā nu era pe placul batrinei pline de neastimpar si samavolnicie. Agafia a cerut incu- viintarea sa mearga in.hagealic Ā§i nu s-a mai inters. Au vmblat zvonuri nedeslu^ite ca s-ar fi aciuat intr-un schit de schismatic!. Dar urma lasata de dadaca in sufletul Lizei nu s-a $ters. Ca $i altadata, Liza se ducea la liturghie ca la Š¾ sarbatoare ; se ruga cu placere, cu un fel de avint stapinit Ā§i sfios ā lucru care de multe ori a mirat-o, in ascuns, pe Maria Dmitrievna. Insa$i* Marfa Timofeevna, desi n-o stingherea pe Liza cu nimic, cauta totuĀ§i sa-i domoleasca elanul acesta $i nu-i ingaduia sa bata matanii de prisos : cica n-ar intra in obiceiul nobililor. Liza a inva|at bine, adica a fost silitoare. Dumnezeu n-a daruit-o cu insuĀ§iri osebit de stralucite, cu Š¾ minte aleasa ;. nu prindea uĀ§or, far a munca. t Cinta bine la pian ; dar numai Lemm Ā§tia cu ce pret. Citea pu^in ; nu intrebuinta ,,cu- vinte propriiā, dar avea idei proprii $i mergea pe drumul ei. Semana doar cu taica-sau : nici el nu intreba pe aljii ce sa faca. A$a a crescut Liza ā linistit, domol; a?a a ajuns la virsta de nouasprezece ani. Era foarte dragalaĀ§a ā ceea ce, dealtfel, nu Ā§tia. Fiecare mijcare a ei trada Š¾ ginga$ie fireasca, oarecum stingace : glasu-i suha cu argintul tine- re-^ii sale fara pata. Cea mai neinsemnata senza|;ie de* pla- cere ii aducea pe buze un zimbet fermecator ; iar ochii sai lumino^i capatau Š¾ stralucire adinca un fel de tainica duiosie. Patrunsa< pe de-a-ntregul de simtul dato- riei, de teama de a nu jigni pe cineva, avind Š¾ inima blinda $i supusa, ea-i iubea pe to|i ; dar pe nimeni in mod deosebit. Numai pe Dumnezeu il iubea cu exaltare, smerit ?i delicat. Lavretki a fost primul barbat care i-a tulburat lini$tita via^a sufleteasca. A$a era Liza. XXXVL ? A DOUA ZI, PE LA DOUASPRE- zece, Lavretki se indrepta spre Kalitini. In drum se intilni cu PanĀ§in, care trecu calare pe linga dinsul, cu palaria trasa pe sprincene. La Kalitini, Lavretki nu fu primit ā 116 '
pentru intiia oara de cind ii cunostea. āMaria Dmitrievna se odihne?te, ii spuse lacheul, Š¾ doare capul.u Marfa Timo- feevna Ā§i Lizaveta Mihailovna nuerau acasa. Lavretki se plimba in jurul gradin ii, nutrind Š¾ nadejde vaga ca poate Š¾ va intilni pe Liza, dar nu vazu pe nimeni. Se intoarse dupa doua ceasuri ?i capata acela?i raspuns. Pe deasupra, lacheul il privi cam chiori?. Lavretki socoti ca nu era cuviincios sa vina a treia oara in aceea?! zi si se hotari sa piece la .Vasilevskoe, unde si asa'avea unele treburi. Pe drum isi facu fel de fel de planuri, unul mai frumos decit altul. In catunul matu?a-sii insa il apuca tristefea ; intra in vorba cu Anton. Ca inadins. mo?ului ii treceau prin cap numai ginduri triste. ii povesti lui Lavretki ca Glafira Petrovna, inainte de a muri, s-a mu?cat singura de mina ; ?i, dupa Š¾ scurta tacere, adauga oftind : āFistc- carui om, boierule taica, ii e dat sa se manince el insu?iā. Era tirziu cind Lavretki porni sa faca calea intoarsa. 11 urmareau melodiile de ieri ; chipul Lizei se inal(a in sufletul sau cu toata seninatatea-i sfioasa. Gindul ca ea-1 iube?te il induio?a ; ?i se opri lini?t4t si fericit in fata locuintei lui ora?cne?ti. Primul lucru care-1 izbi cind intra in antreu fu un miros de paciuli extrem de nesufer.it ; tot aici se aflau ni?te lazi inalte si cufere mici. Fata valetului, care ic?i grabit sa-1 intimpine, i se paru ciudata. Fara sa-?i dea seama de impresiile care-1 napadira, el trecu pragul sa- lonului... in intimpinare-i se ridica de pe divan Š¾ doamna in rochie neagra de matase cu volane ?i. ducindu-si batista fina la fata-i palida, facu cifiva pa?i. Plecindu-si adinc capul parfumat ?i coafat, ii cazu la picioare... De-abia atunci Š¾ recunoscu : doamna era sof ia lui. Lui Lavretki i se taie rasuflarea.. Se sprijini de perete. ā Theodore, sa nu ma alungi ! rosti ea in frantuzeste ; iar glasul acesta i se Jnfipse in inima ca un jungher. Š privea zapacit si totusi, in acelasi timp, observa fara voie ca in car unwise ?i se ingra?ase. ā Theodore ! urma aceasta, ridicindu-?i ochii din cind in cind ?i fringindu-si discret degetele-i minunat de fru- moase, cu unghiile roz. Theodore, sint vinovata fa|a de dumneata, foarte vinovata, ba mai mult, sint Š¾ criminala. Dar, asculta-ma, ma chinuie cainfa ; am ajuns Š¾ povara pentru mine insami, nu pot sa mai indur situa^ia mea ; de cite ori nu m-am gindit sa ma adresez dumitale, dar in
mi-a fost teama ca-fi trezesc minia. Am hotarit sa rup orice legaturi cu trecutul... puis, jāai etc si malade, am lost a^a de bolnava, adauga ea, trecindu-Ā§i mina pe.frunte pe obraz, am folosit vestea raspindita in legatura cu moartea mea am parasit totul. M-am grabit, zi noapte fara oprire, sa vin incoace. Multa vreme am $ovait sa ma infa|isez inaintea dumitale, judecatorul meu ā paraitre devant vous, mon juge, In sfirsit, amintindu-mi de buna- tatea dumitale de totdeauna, m-am hotarit sa vin aici. Adresa am aflat-o la Moscova. Crecle-ma, continua ea, ridicindu-se cu incetui si a?ezindu-se pe marginea unui fotoliu, de mult ori m-am gindit la moarte $i as fi gasit in mine des tula barbate sa ma lipsesc de viafa ā ah, acum viafa mi-e Š¾ povara nesuferita ! ā m-a oprit insa gindul la fiica mea, la Adocika mea ; ea-i aici, sarmana copila ! doarme in camera de alaturi. A obosit ā vei vedea-o : ea cel put:in nu-i vinovata cu nimic, iar eu sint atit de ncfe- ricita, atit de nefericita ! exclama doamria Lavretkaia' si izbucni in hohote de plins. In sfirsit, Lavrefki i$i veni.in fire; se indeparta de perete si dadu sa piece. Pleci ? rosti deznadajduita so|ia- lui. O, e cum- plit ! Fara sa-mi spui nici un cuvint, .nici macar Š¾ mus- trare... Dispretul dumitale ma omoara, e inspaimintator ! Lavre|ki se opri. ā Ce-ai dori sa auzi de la mine ? rosti cu vocea su- grumata. ā Nimic, nimic, adauga ea cu vioiciune, ?tiu ca n-am dreptul sa cer nimic ; nu-s nebuna, crede-ma ; nu am nici Š¾ nadejde, nu indraznesc sa sper a capata iertarea. Indraznesc doar sa te rog : porunceste-mi ce sa fac, unde sa traiesc ? Ca Š¾ roaba am sa indeplinesc porunca, ori- care ar fi. ā N-am ce sa-Š¦ poruncesc, ii raspunse Lavrefki, cu acelasi glas, stii bine ca intre noi totul s-a sfirsit... iar acum mai mult declt oricind. Po[i trai unde-[i place ; $i daca pensiaānu-|i ajunge... ā Ah, nu rosti asemenea. cuvinte inspaimintatoare, il intrerupsc Varvara Pavlovna, cruta-ma, cel pu|ln... cel putin de dragul acestui inger... Si, spunind aceste cuvinte, Varvara Pavlovna fugi grabita in cealalta camera ?i se intoarse numaidecit cu Š¾ feti|a mica in bra|e, imbracata foarte elegant. Buclele blonde, mari, ii cadeau peste obra- 118
jorul rumen iji frumusel, peste ochii negri, mari $i somno- rosi ; in acela^i timp, ea zimbea, mijea ochii la foe $i iĀ§i sprijinea minufa durdulie ele gitul mamei sale. ā Ada, vois, eāest ton pere J, spuse Varvara Pavlovna, indepartindu-i buclele de pe ochi $i sarutind-o cu cal- dura, prie-le avec moi ā Cāest qa, papa 3, ginguri feti|*a. ā Oui, mon enfant, n'est-ce pas que tu Iāaimes ? 4 Dar Lavretki nu se mai putu stapini. ā In ce melodrama am vazut Š¾ scena asemanatoare ? biigui cl $i iesi din camera. Varvara Pavlovna ramase citva timp pe loc, riclica usor clin umcri, duse feti^a in odaici de alaturi, Š¾ dez- braca si Š¾ culca. Apoi scoase Š¾ carte, se aseza lirjga lampa, astepta vreo ora si in stirsit se culca $i ea. ā Eh bien, madame ? 5 Š¾ intreba servitoarea franfu- zoaica, adusa de dinsa de la Paris, in timp ce-i desfacea corsetul. ā Ei bien, Justine G, ii raspunse aceasta, cl a imba- trinit foarte mult, dar mi se pare ca-i tot atit de bun. Da-mi manusile de noapte ; pentru mime sa-mi pregatesti rochia gri, inchisa pina sus ; si sa nu uiti cotletele de berbec pentru Ada... E drept ca aici se gasesc greu ; dar trebuie sa te straduiesti. ā A la guerre comme a la guerre raspunse Justina stinse luminarea. xxxvn I MAI BINE DE DOUA CEASURI RA- rataci Lavretki pe strazile orasului. l$i aminti de noaptea petrecuta in imprejurimile Parisului. Inima i se rupea de durere ; iar in capu-i pustiit, buimac parca, se invirtejeau meiāeu aceleasi ginduri, obscure, absurde, mverĀ§unate. āTraie.^te, e aiciā, $optea cu Š¾ uluire mereu reinnoita. Lsi 1 Ada, uite-1 pe tatal tail (fr.)t 2 Roaga-1 ipipredpa cu mine (fr.). 3 Acesta-i tata (fr.). 4 DaĀ« copilul meu, a?a-i ca-1 iubeĀ§ti (fr.), 5 Cum a fost, doamna ? (fr.). e Cum sa fje, Justine (fr.). La razboi ca la razboi (fr.). , . . ' l
dadea seama ca a pierdut-o pe Liza Ā§i se inabu^ea de ama- raciune. Prea pe nea^teptate ii venise lovitura. Cum se putuse increde a$a de u?or in palavrageala de^ucheata a- foiletonului, intr-un petic de hirtie ? ,,Ā§i daca nu i-a? fi dat crezare, iĀ§i zise Lavretki, parc-ar fi fost altfel ? N-aĀ§ fi Ā§tiut ca Liza ma iub^te ; $i nici ea insaĀ§i n-ar fi $tiut-o.ā Nu-?i putea alunga din minte chipul, glasul, privirile so- tiei sale... se blestema pe sine ca $i totul pe lume. Istovit, Lavretki ajunse spre dimineata la Lemm. Batu indelung in u?a. tn sfir?it, se ivi la fereastra, acoperit de Š¾ tichie, capul * batrinului, acru, zbircit. Nu semana nici pe departe cu capul sever ?i inspirat care, de la inal^imea maretiei sale artistice, se uitase maiestuos spre Lavretki, cu douazeci ?i patru de ceasuri mai inainte. ā Ce doriti ? il intreba Lemm. Nu pot sa cint in fiecare noapte ; am luat un decoct. Dar se vede ca fata lui Lavretki arata prea straniu : batrinul iĀ§i puse mina strea^ina la ochi, il privi atent pe vizitatorul sau nocturn Ā§i-l lasa sa intre. Lavretki paĀ§i in camera $i se lasa pe, un scaun ; ba- trinul se opri in fata lui ?i iĀ§i petrecu una peste alta poalele halatului sau pestrit. invechit, zgribulindu-se Ā§i mestecind din buze. ' ā A sosit sotia mea, spuse Lavretki, i$i ridica capul Ā§i deodata, fara voie, pufni in ris. Fata lui Lemm exprima uimire ; cu toate acestea nu zimbi, ci se infa$ura ?i mai strins in halat. ā Nici nu Ā§titi, urma Lavretki, eu mi-am inchipuit..? am citit in ziar ca ea nu mai e pe lumea asta. . ā O-o, Ā§i de curind ati citit lucrul acesta ? il in- treba Lemm. ā De curind. ā O-o, repeta batrinul, inaltindu-Ā§i sprincenele. Ā§i * a venit ? ā A venit. Acum e la mine, iar eu... eu sint un om nefericit; * Lavretki izbucni iarasi in ris. ~ . :ā Sinteti un om nefericit, repeta raiā Lemm. ā -Hristofor Fedorici, incepu Lavretki, primiti sa< ā ducefi un bilet ? ā Hm ! Pot sa $tiu,cui ? ā Lizav... ā A, da, da, infeleg. Bine. $i cind va trebui sa-1 due ? 120
ā Mime, cit sc poate mai devreme. ā Hm ! Pot s-o trimit pe Katrin, bucatarcasa mea. Nu, am sa merg singur. ā $i-o sa-mi aduce^i raspunsul ? ā Am sa aduc raspunsul., Lemm ofta. ā Da, bietul men prietcn ; exact, sinte^i un tinar nefericit. Lavretki scrise Lizeiciteva cuvinte : ii aducea la cu- no^tin^a venirea nevestei sale $i Š¾ ruga sa-i fixeze Š¾ intilnire ; apoi se arunca pe Š¾ canapea ingusta, cu fata la perete ; iar batrinul se culca in pat Ā§i se foi indelung,' tu^ind ?i luind cite Š¾ inghititura din decoct. Cind se lumina de ziua, amindoi se sculara. Se uitara curios unul la altul, in clipa aceea lui Lavretki ii venea sa-$i puna capat zilelor. Bucatareasa Katrin le aduse Š¾ cafea dezgustatoare. Batura ceasurile opt. Lemm i$i puse palaria in cap pleca, spunind ca la Kalitini da lectil indeob$te la ora zece, dar ca va gasi un pretext potrivit pentru a merge mai devreme. Lavretki se arunca din nou pe canapelufa, iar in fundul sufletului i se dezlanfui din nou un ris jalnic. Se giridea sa so|:ia sa il scosese din casa.. I$i inchipuia in ce situatie se afla Liza, inchidea ochii $i-?i punea miinile sub cap. In sfirĀ§it, Lemm se intoarse si ii aduse un petic de hirtie, pe care xLiza scrisese cu creionul urmatoarele cuvinte : āAstazi nu ne putem ve- dea ; poate miine seara. Cu bine.ā Lavretki mul^umi sec $i absent lui Lemm $i se duse acasa la dinsul. Gasi pe sotia sa la gustarea de dimineata. Ada, toata numai bucle, intr-o rochi|a alba cu funde albastre, minca un cotlet de berbec. Varvara Pavlovna se scula in pi- cioare de indata pe Lavretki intra in camera si, cu Š¾ mfatiisare smerita, se apropie de dinsul. El Š¾ ruga sa-l urmeze in birou. Inchise in urma-i usa $i incepu sa se plimbe de colo pina colo. Ea se aseza, isi puse modest Š¾ min a peste cealalta Ā§i prinse sa-l urmareasca cu ochii sai inca minunati, de?i un pic tra$i cu creionul. Mult timp Lavretki nu putu vorbi; i?i da seama ca nu-i stapin pe sine ; vedea foarte bine ca Varvara Pa- vlovna n-avea nici Š¾ teama de el. dar se prefacea ca-i gata sa leĀ§ine pe loc. ā Asculta~ma, doamna, incepu el in sfir^it, respirmd greu Ā§i incle$tmdu-Ā§i dintu din cind in cind, n-avem 12t
de ce sa ne prefacem until faĀ£a de altul ; nu cred in pocainta dumitale, chiar dac-ar Ā£i sincera, mi-e peste putinfa sa ma impac, sa traiesc cu dumneata. ā¢ Varvara Pavlovna i$i strinse buzele ?i isi miji ochii, āAsta-i dezgust, se gindi ea, totul s-a terminal ! Pentru dinsul nu mai sint nici cel pu{in femeie.ā ā Mi-e peste putin^a, repeta Lavre^ki $i iĀ§i ineheie to^i nasturii la haina pina sus. Nu. sliu ce te-a facut sa vii aici : pesemne |i s-au ispravit banii. ā Vai ! Ma insul^i, Ā§opti Varvara Pavlovna. ā Oricum ar fi, totu?i, cu regret, e?ti so^ia mea. Nu pot sa te alting... Ā§i iata ce-ji propun. Po|:i pleca chiar astazi, daca dore^li, la Lavriki, ca sa locuiesti acolo; Ā§tii ca acolo-i 0 casa buna ; vei primi toate cele de tre- buin|,a, pe linga pensie... E$ti de acord ? Varvara Pavlovna duse batista-i brodata la obraz. ā Ti-am mai spus, izbucni ea, cu un tremur nervos pe buze, ca voi primi. orice vei vrea sa faci cu mine ; de data asta nu-mi ramine decit sa te intreb daca-mi per- mit cel ŃŠøŠ¦Šæ sa-ti multumesc pentru marinimie ? ā Te rog, fara mulfumiri, a$a-i mai bine, se grabi sa raspunda Lavrefki. Cu alte cuvinte, adauga el, apro- piindu-se de usa, pot nadajdui ca... ā Chiar mime voi fi la Lavriki, rosti Varvara Pa- vlovna, ridicindu-se respectuos. Dar, Feodor Ivanici (nu-i mai spuse Theodore)... ā Ce doresti ? ā $tiu ca inca n-am meritat cu nimic iertarea ; aĀ§ putea cel pu|in spera, cu timpul... ā Eh, Varvara Pavlovna,' Š¾ intrerupse Lavre^ki, e$ti Š¾ femeie de.steapta Ā§i nici eu nu-s un prost; $tiu ca nici n-ai nevoie de asta. Iar eu de mult te-am iertat; intre noi insa a existat totdeauna Š¾ prapa$tie. ā Voi $li sĀ§ ma resemnez, raspunse Varvara Pavlovna si-$i inclina capul. Nu mi-am uitat vina ; nu m-ar fi mirat daca a? fi aflat ca vestea nwrfii mele. te-a bucurat, ineheie sfios, abia indicind cu mina numarul de ziar pe care Lavre|ki il uitase pe masa. Feodor Ivanici tresari; foiletonul era incercuit cu creionul. Varvara Pavlovna il privi cu Š¾ Ā§i mai mare ximilinta. In clipa aceea era foarte frumoasa. Rochia gri, cusuta la Paris, ii cuprindea armonios statura mla- dioasa,! aproape ca la $aptesprezece ani, gitul ei sublire 122 ā¢
$i delicat, inconjurat de un gulera? alb, pieptu-i cu res- pira^ia egala, miinile fara bra|ari ?i inele ā intreaga statura. de la parul lucios pina la virful ghetei, abia zarit, era atit de gratioasa... Lavre|ki ii arunca Š¾ cautatura minioasa. mai-mai sa izbucneasca : āBravo !ā; ii venea s-o loveasca cu pumnul in creĀ§tetul capului. dar se stapini si ie?i. Peste Š¾ ora*' el pleca la Vasilievskoe ; iardupa doua ceasuri, Varvara Pavlovna porunci sa fie tocmita cea mai frumoasa ca- reta din eras, isi puse Š¾ palarie simp] a de pai-cu voal ncgru $i Š¾ mantiki modesta, pe Ada Š¾ incredinta Justinel Ā§i pleca la Kalitini : din informatiile strinse de servi- toarea ei. aflase ca so^ul sau ii vizita in fiecare zi. XXXVIII ZIUA IN CARE SOTIA LUI LA- vrefKi sosi in orasul O..ā zi trista pentru clinsul, a lost si pentru Liza Š¾ zi nesuferita. Dc-abia cohort jos si dad Šø ziua buna maica-sii. cind pc sub ferestre se auzi tropot de cal ?i, cu spaima in suflet, il vazu pc Pamsin intrind ca- lare in curte. āSe prezinta asa de devreme pentru explicatii definitiveā, isi zise Liza Ā§i nu gresi. Dupa ce se invirti prin salon, el ii propuse sa mearga impreuna in gradina si ii ccru sa-i imparta^easca hotarirea luala cu privire la soaria. lui. Liza isi lua inima in din|i $i ii declara ca nu-i poate fi so^ie. El Š¾ asculta pina lei urma, stind piezis, cu pal aria trasa pe frunte. Politicos, dar cu glasul schimbat, Š¾ intreba daca accsta-i ultimul ci cuvint si daca el fusese cel ce prilejuise asemenea schimbare in gindurile sale. Apoi i$i apasa ochii cu mina, ofta scurt si sacadat $i-$i smuci mina de la fata. ā N-am vrut sa merg pc un drum banal, rosti cu vocea inabu^ita, am vrut sa-mi gasesc Š¾ tovara^a dupa imboldul inimiL; pesemne nu mi-a fost sortit-sa fie asa. Adie, vis 1 Š saluta pe Liza cu Š¾ plecaciunc adinca si intra in casa. Liza credea ca Pankin va pleca de indata ; dar cl se duse in iatacul Marici Dmitrievna $i statu cu ea aproape un ceas. Plecind, ii spuse Lizei : āVoire mere vous 12:
appelle ; adieu d jamais.,. /u \ incaleca $i porni.in goana mare, chiar de la scar a. Liza se duse la Maria Dmitrievna Ā§i Š¾ gasi inlacrimata. PanĀ§in Š¾ pusese in cur ent cu nefe- ricirea sa. ā De ce m-ai omorit ? De ce m-ai omorit ? astfel iĀ§i incepu vaicarelile amarita vaduva. Cine-fi mai trebuie ? El de ce nu ti-o fi bun ca sot ? Kammer junker! Dezin- teresat ! S-ar fi putut casatori, la Petersburg, cu orice domni^oara de onoare de la curte. $i eu, eu care am sperat ! De cind oare te-ai schimbat fa|a de dinsul ? Ce vint Š¾ fi adus norul asta. ca n-a venit de la sine ! N-o fi cumva prostalaul cela ? Ti-ai gasit sfatuitor ! $i dra-, gu$ulu de el, continua Maria Dmitrievna, cit este de respectuos, chiar si la suparare cit este de atent ! A fa- gaduit ca nu ma va parasi. Ah, n-am sa pot indura una ca asta. Ah, ingrozitor ma mai doare capul ! Trimite- mi-o pe Palatka. Tu ai sa ma omori, daca n-ai sa te raz- ginde?ti, auzi ? Ā§i, facind-o pe Liza de vreo doua ori nerecunoscatoare, Maria Dmitrievna ii porunci sa lip- seasca dinaintea ei. Aceasta se duse in camera ei. Dar nu apuca sa-.?i li- ni^teasca bine rasufletul, dupa explica|iile avute cu Pan- kin $i cu maica-sa, cind Š¾ alta furtuna se abatu pe capul ei tocmai de acolo de unde se aĀ§tepta cel mai pu|in. Tn odaia ei intra Marfa Timofeevna Ā§i indata trinti zu$a in urma ei. Fa^a batrinei era palida, boneta ii sta intr-o parte, ochii ii straluceau, miinile $i buzele ii tremurau. Liza ramase uimita : niciodata n~o vazuse in starea asta pe matu$a-sa, atit de nea^teptata si de chibzuita. ā Strasnic, domnita, izbucni Marfa Timofeevna in- tr-o $oapta tremurinda Ā§i intrctaiata, strasnic ! Numai ca nu stiu de la cine ai Ā£nva|.at asa ceva, maica... da-mi apa ; nu pot sa vorbesc. ā LiniĀ§teĀ§te-te, matusico, ce-i cu dumneata ? spuse Liza, intinzindu-i un pahar cu apa. Mi se pare ca nici dumneata nu-1 vedeai cu ochi buni pe domnul Pankin. Marfa Timofeevna dadu paharul deoparte. ā Nu pot sa beau : Š¾ sa-mi prapadesc Ā§i ultimii din|i; Da de unde Pan?in ? Ce cauta aici Pankin ? Mai bine spune-mi cine te-a invajat sa-|i dai intilniri noaptea, ai, maica ? Va cheamS mama ; adio pentru totdeauna (fr.). 124
Liza se facu palida. ā Te rog, nu te gindi sa-mi umbli eu fofirlica, urma Marfa Timofeevna. Surocika a vazut totul cu ochii el mi-a spus. Eu am oprit-o sa palavrageasca, dar ea nu . minte. ā Nici nu ma gindesc la a?a ceva, matu?ico, rosti Liza abia desluĀ§it. ā Aha ! Halal, maica ; ii dai intilniri aceslui crai bStrin, care-o face pe smeritul ? ā Nu. ā Cum a?a ? ā Eu am coborit in salon, dupa Š¾ carte : el se afla in gradina Ā§i m-a chemat. ā $i te-ai dus ? Minunat. Nu cumva il iube?ti ? ā 11 iubesc, raspunse Liza cu glas scazut. ā Doamne Dumnezeule ! 11 iube^te ! Marfa Timo- feevna iĀ§i smulse boneta din cap. lube.ste un barbat ca- satorit! Ai ? 11 iube?te ! ā El mi-a povestit... incepu Liza. ā Ce |i-a povestit ^oimuleanul asta, ce-e ? ā Mi-a povestit ca so^ia lui a murit. Marfa Timofeevna i$i facu cruce. ā Fie-i farina u?oara ! sopti aceasta. A fost Š¾ muie- ruĀ§ca usuratica, sa n-o vorbesc de rau. Halal, va sa zica-i vaduv. $i vad ca-i melter la toate. I-a murit Š¾ nevasta Ā§i acum hai, dupa alta. Ce mai om spa^it ! Numai ca uite ŃŠµ-am sa-fi spun, nepoato : pe vremea mea, pe cind eram tinara, fetele Š¾ pa^eau rau pentru asemenea pozne. Pe mine sa nu te superi, maica ; numai pe pro^ti ii supara adevarul. Astazi am dat porunca sa nu mai fie primit la mine. 11 iubesc, dar fapta asta n-am sa i-o iert niciodata. la te uita, vaduvoiul ! Da-mi apa ! Ca i-ai scurtat nasul lui Pankin, pentru asta te laud ; numai sa nu stai noptile cu acest soi rau de |api, cu barbatii ; sa n-o amaraĀ§ti pe-o batrina ca mine. Caci eu Ā§tiu sa mingii, dar Ā§tiu $i sa muĀ§c;ā Auzi, vaduvoiul ! Marfa Timofeevna pleca, iar Liza se a$eza intr-un colt si, simtind Š¾ grozava amaraciune in suf let, incepu sa pltnga. Nu merita asemenea umilin|a. Dragostea nu i se arata ca Š¾ bucurie : plingea pentru a doua oara, de aseara. De-abia i se nascuse in inima sentimentul acesta nou, nea^teptat, Ā§i cit de scump il platea. Cu cita brutalitate ii atingeau aceste miini straine taina intima ! Š cuprinsera 125
ru$inea, necazul Ā§i durerea ; dar n-o incerca nici indoiala,' nici' spaima, iar Lavretki ii era inca ?i mai drag. Ā§ovaise inainte de a-$i fi dat seama de ceea ce se petrecea cu dinsa ; dar, dupa intilnirea aceea, dupa acea sarutare, nu mai putea Ā§ovai; acum ?tia ca iubeĀ§te, ca iube?te sincer, cu adevarat, ca se legase cu toata puterea pe toata viafa ā ?i nu se temea de amenin^ari; Ā§tia ŠµŠ¹ nici con- stringerea nu va fi in stare sa desfaca legatura asta. XXXIX MARIA DMITRIEVNA SE NELI- ni?ti peste masura cind fu anuntata ca sosise Varvara Pavlovna Lavre|kaia ; nici nu ?tia daca trebuie s-o pri- measca ori nu : se temea sa nu-1 jigneasca pe Feodor Ivanici. Pina la urma invinse curiozitatea. ,,Ei, bine, iĀ§i zise, ?i ea mi-i rudaā. $i, asezindu-se in fotoliu, spuse lacheului : ,,Pofte?te-o !ā Trecura 'citeva clipe ; u?a se deschise. Cu pa$i grabifi, abia calcind, Varvara Pavlovna se apropie de Marfa Dmitrievna ?i, nelasind-o sa se ridice din fotoliu, aproape i?i pleca genunchii in faja ei. ā Va multumesc, matusica, rosti ea ruse.ste, cu vocea tulburata si scazuta, va mulfumesc ; nici n-am sperat atita indulgence din partea domniei-voastre. Sinte^i buna ca un inger. ' Pronunfind aceste cuvinte, Varvara Pavlovna puse pe neaĀ§teptate stapinire pe Š¾ mina a Mariei Dmitrievna ?i, stringind-o user in miinile-i cu manu?i dupa ultima moda, de-un liliachiu-palid, Š¾ duse slugarnic la buzele sale car- noase .si trandafirii. Maria Dmitrievna se pierdu cu totul, vazind Š¾ femeie a?a de frumoasa, imbracata elegant, aproape la picioarele sale. Nici nu ?tia ce set faca. Ar fi vrut sa-$i traga mina inapoi $i in acela?i limp s-o pof- teasca sa stea jos, pa sM spuna peVa placyt. Sfjrfi prin a se ridica ?i Š° Š¾ Ń1Š¬.Š³Š°Š¦.?Š° pe Varvafa Pavlovna, saru- tin.di4-i fruptea neteda. pardumata. Aceasta sarutare Š¾ facu pe Varvara PavloVna sa-?i piarda cu totul capul. ā ?iiia buna, b'QiijQur, spuse Maria Dmitrievna,, de- teigtir w nifeain' inchipuit.u dealtfel, ŠµŠ¹, desigur, ma biicQiā S va Vad, Lla-nfelege^i, draga mea, nu mi-e dat sa fiu Sfbiātru irttfe soj $i sc^ie...ā 126
ā Barbatul meu are dreptate intra total, Š¾ intrerupse Varvara Pavlovna, numai eu sint vinovata. ā E un sentiment foarte laudabil, incuviin|a Maria DmiLieyna, foarte laudabil. A|i sosit de mult ? L-Š°Š¦ vazut ? Dar luati loc, va rog! ā Am sosit ieri, raspunse Varvara Pavlovna, asezin- du-se smerita pe scauriT 1-am vazut pe Feodor Ivanici am ver bit cu dinsul. ā A ! $i cespune? ā Ma temeam ca sosirea mea nea?teptata il va in- furia, urma Varvara Pavlovna, el insa nu m-a lipsit de prezenfa sa. ā Adica nu v-a... Da, da, injeleg, rosti Maria Dmi- trievna. Numai la infa^are e cam grosolan, dar are Š¾ inima blincla. ā Feodor Ivanici nu m-a iertat ; n-a vrut sa ma asculfe... Dar a fost atit de bun ?i a hotarit sa locuiesc la Lavriki. ā A ! Š mo$ie minunata ! ā Chiar miine plec inlr-acolo, in intimpinarea dorin- tei sale ; dar am socotit de datoria mea in primul rind sa va vizitez. ā Va sint foarte, foarte recunoscatoare, draga mea. Niciodata nu se cuvine sa-fi uiji rudele. Dar, stiti, sint uimiia cit de bine vorbiti fuse?te. Cāest etonnant.1 Varvara Pavlovna suspina. ā Am stat prea mult in strainatate, Maria Dmi- Arievna, $tiu bine ; cu inima insa am fost totdeauna 'ru- soaica Ā§i nu mi-am uitat patria. ' ā Da, da ; asta-i foarte bine. Totusi, Feodor Ivanici nici nu s-a a?teptat sa va vada... Da, bizuiji-va pe ex- perienta mea : La patrie avant tout2. Ah, ce mantila superba purtaji, voi^i sa mi-o arata|i ? ā Va place ? Varvara Pavlovna se grabi s-o scoata de pc umeri. E foarte simpluta, de la viadame Baudran, ā Se vede numaidecit. Dq la madame Baudran... Cit ' estc de clraguta si cit gust ! Sint convinsa ca a^i adus Š¾ sumedenie' de lucruri incintatoare. A? fi curioasa cel pu^ tin sa le vad. 3 E uimitor (frt). - Fatrla inainte de toate (fr.),ā
ā fntreaga ŃŠµŠ³Š³ toaleta va sta la dispozi|ie, prea ama- bila mea matu$ica. Daca incuviinta^i, a$ putea sa arat cite ceva cameristei dumneavoastre. Am adus cu mine Š¾ sluj- nica din Paris ā e Š¾ croitoreasa extraordinary. ā Sinteti prea buna, draga mea. Cu toate acestea, mi-i oarecum ru^ine. ā Ru$ine... repeta pe un ton de mustrare Varvara Pavlovna. Daca voiji sa ma fericiti- ā va rog sa dispu- neti de mine ca de un bun al domniei-voastre. Maria Dmitrievna nu mai putea de incmtare. ā Vous etes charmante exclama ea. Dar de ce nu va scoate|i palaria, manu^ile ? ā¢ ' ā Cum ? Incuviinta|i ? Š¾ intreba Varvara Pavlovna Ā§i-.*?i incruci?a usor bratele, chipurile induio^ata. ā Bineinfeles ; sper ca veil lua masa cu noi. Eu...' eu am sa va fac cuno^tinfa cu fiica mea. Maria Dmi- trievna se cam incurca. āHai ! treaca-mearga !ā se gindi in sine. Azi nu se simte tocmai bine. ā O, ?na tante 2, cit de buna sinteti ! izbucni Varvara Pavlovna $i-si duse batista la ochi. Feciorul anun|a sosirea lui Ghedeonovski. Batrinul flecar intra facind temeneli $i- zimbind incintat. Maria Dmitrievna il prezenta musatirei sale. La inceput Ghe- deonovski se fistici : dar Varvara Pavlovna il trata cu atita cochetarie si considerate, incit acestuia i se aprin- sera urechile ; iar nascocirile, birfelile ?i amabilitatile in- cepura sa se reverse ca mierea de pe buzele sale. Varvara Pavlovna xil asculta," zimbea stapinit $i incet-incet intra ^i ea in vorba. Povesti cu modestie despre Paris, despre calatoriile sale, despre Baden. De vreo doua ori Š¾ Tacu pe Maria Dmitrievna sa izbiicneasca in ris ?i de fiecare data dupa aceea ofta usor; parca s-ar fi dojenit sin- gura in gincl pentru veselia-i nelalocul ei. Capata prin rugaminti incUviin|area s-o aduca pe Ada. Sco|indu-Ā§i rnanuĀ§ile, ea arata, cu miinile-i netede, spalate cu sapun a la guimauve cum Ā§i unde se poarta volanele, volana- $ele incre|.ite, dantelele .si funda infoiata. Fagadui sa aduca un flacon cu noul parfum englezesc : Victorians Essence si se bucura ca un copil cind Maria Dmitrievna accepta sa-l primeasca drept cadou. Varsa citeva lacrimi 1 Sinteti fermecatoare (fr.). 2 MatuĀ§ico (fr.). 3 De nalba (fr.). . 128
amintindu-Ā§i ce sentiment a incercat cind a auzit pen- tru intiia data clopotele ruse^ti : āCit de adinc mi-a patruns in inima dangatui lorā, zise ea. In clipa aceeti intra Liza. De diromeal^a, din momentul, cind, inghetata de spaima, citi biletul-lui Lavretki, Liza se pregati suflete^te pentru intilnirea cu sotia lui. Avea presim|irea ca Š¾ va. vedea. Se hotari sa n-o ocoleasca; dr ept pedeapsa pentru spe- ran|ele sale, ,cum le numea ea, criminale. Schimbarea nea^teptata a sortii sale Š¾ cutremura pina-n adincul su- fletului. In vreo doua ceasuri,' fata ii slabi ; dar nu varsa nici Š¾ lacrima. ,.AĀ§a-mi trebuie 1ā isi spuse, inabuĀ§ind in suflet, anevoie si cu neliniĀ§te, pornirile amare Ā§i inver- Ā§unate care Š¾ inspaimintau. āEi bine, trebuie sa merg !ā se gindi cum af la de sosirea. doamnei Lavretkaia si co- bori... Statu multa vreme in fata u?ii salonului, inainte de a se hotari s-o deschida. Urmarita de gindul āfata de dinsa sint vinovata", trecu pragul $i se sili s-o priveasca, se sili sa zimbeasca. Varvara Pavlovna ii iesi in intim- pinare, cum Š¾ zari, si-Š¾ saluta, inclinindu-se' u$or, totusi respectuos. in fata ei. ālhgaduiti-mi sa ma prezint, i se adresa cu Š¾ voce atragatoare, mama domniei-voastre e atit de indulgenta cu mine, incit sper ca si dumneavoastra veti fi... buna.ā Expresia Varvarei Pavlovna cind rosti * ultimu.1 cuvint, zimbetul ei viclean, privirea-i rece Ā§i in acela^i timp blinda, miĀ§carea miinilor ?i a umerilor sai, insasi rochia ei, intreaga-i fiin|a dezlan|uira in Liza Š¾ re- pulsie atit de puternica, incit nu-i pptu raspunde nici un cuvint Ā§i in sila ii intinse mina. āAcestei domni^oare i-i sila de mine-", gindi Varvara Pavlovna, stringind cu putere degetele reci ale Lizei $i, intorcindu-se spre Maria Dmitrievna, spuse cu jufnatate de gura : āMais elle est delicieuse 1ā 1 Liza se aprinse uĀ§or la fata : i se paru ca lauda asta suna ironic, jignitor. Se hotari insa sa nu _ se lase.influentata de impresii Ā§i se.a?eza linga fereastra la ghergbef. Nici aici Varvara Pavlovna n-o lasa in pace : se apropie de dinsa Ā§i incepu sa-i laude gustul Ā§i aria... Inima Lizei zvicni puternic dureros : de-abia se putu stapini, de-abia izbuti sa ramina locului. I se parea ca Varvara Pavlovna $tia totul Ā§i, triumfind in taina, iĀ§i batea joc de dinsa. Spre fericirea ei. Ghe- 5 Dar e adorabila (fr.). 129 $ ā Un cuib de nobili
deonovski se adrcsa Varvarei Pavlovna $i-i abatu aten- |ia. Liza se pleca deasupra gherghefului Ā§i Š¾ observa pe furi$. āPe aceasta female el a iubit-oā, isi zice. Dar ā numaidecit alunga din rninte orice gind legat de La- ā vre|kiii era teama sa nu-si piarda ā¢stapinirea de sine, i$i dadea seama ca i se mvirtea ŃŠ©1Šæ capub Maria Dmi- ā¢ trievna aduse vorba despre muzica. ā Am auzit, draga ipea, incepu ea, - ca sinte|i Š¾ de- ā¢ savir^ita muziciana. ā De mult nram mai cintat, raspunse Varvara Pa- vlovna, a$ezindu-se de indata-la plan plimbindu-$i vioi degetele pe claviatura. Dori|i ? . ā Fi|i buna.' Varvara Pavlovna executa artistic un studiu stralucit Ā§i greu al lui Hertz. Avea toarte multa vigoare $i dibacic. ā Silfida ! exclama Ghedeonovski. ā Extraordinar ! incuviln|a Maria Dmitrievna. Ei bine, Varvara Pavlovna, rosti ea, adesindu-i-se -pentru India Š¾Š°Š³Š¹ pe nume, recunosc ca m-ati uimit ; a|i putea sa da^i concerte. Aici avefn un mlizician, un neamt batrm $i ciudat, dar foarte invatat ; ii preda lecfii Lizei ; l-a^i senate din minji, pur ^i' simplu. ā $iāLizavetei Mihailovna ii place muzica ? intreba Varvara Pavlbna, intoremdu-si u$or capul spre dinsa. ā Da, ea cinta destul de bine Ā§i-i place muzica ; dar pe linga dumneavoastra... Aici insa mai avem un ' tinar; cu el ar trebui sa face|i cuno^tinta. Are suflet de artist $i compune foarte draguj;. Numai el va .poate apre- cia cum se cuvine. ā Un tinar, rosti Varvara Pavlovna.ā Cine-i ? Vreun sarac ? ā Ba sa avem iertare, e primul cavalcr la noi si nu numai la noi ā et a PetersbouTg. E kavtmerjunker, primit in cea mai buna societate. .Probabil ca a}i auzit de el: Pankin, Vladimir Nikolaici. Aici se alia in mi- siune oficiala... viitdr ministru, sa avem iertare"! ā $i artist ? J ' ā Suflet de artist Ā§i atit de amabil. il vefi vedea. ā¢ De cind e aici, a venit foarte des in casa mea ; 1-am invitat ā¢ pe deseara ; nudajduiesc ca va < veni,- adĀ£ug& Maria Dmitrievna, cu un oftat scurt Ā§i cu zimbet amar, ca un rictus. 130
Liza injelesese sensul acestui zimbet; dar nu-i ardea ŠŠµ asta. ā E. Ā§i tinar ? repeta Varvara Pavlovna, modulin- du-Ā§i uĀ§or tonul. ā Douazeci opt de ani Ā§i are Š¾ infa|i?are foarte atragatoare. Un jeune homme accompli \ daca-mi per- mite|i. ā Un tinar model, se poate. spune, adauga Ghe- deonovski. ā¢ Pe neaĀ§teptate Varvara Pavlovna se avinta intr-un vals zgomotos de Strauss,ā care incepea cu triluri atit de puternice si de repezi, incit Ghedeonovski tresari ; chiar la mijlocul valsului, ea trecu brusc la un motiv trist gi incheie cu aria din Lucia : Fra poco 1 2... t$i dadu seama ca muzica vesela nu se potrivea cu situa^ia ei. Aria din Lztcia, cu accente 'sensibile, Š¾ emotiona adinc pe Maria Dmitrievna. ā Go suflet, rosti ea cu jumatate de gura, adresin- du-se lui Ghedeonovski. ā Š adevarata silfida ! repeta Ghedeonovski ?i-$i inalta ochii spre cer. Sosi ora mesei. Marfa Timofeevna cobori din .camera ei de-abia cind se servea supa. Se purta foarte rece^cu Varvara Pavlovna. Raspuhdea rezervat la amabilitatile acesteia Ā§i nici n-o privea. Varvara Pavlovna m|elese nu- maidecit ca n-o putea scoate la cap&t cu batrina Ā§i nu mai incerca sa intre in vorba cu ea. In schimlx Maria Dmitrievna se purta Ā§i mai amabil cu musafira sa : lipsa de politete a matusa-sii b supara. Dealtfel, Varvara Pa- vlovna nu fu singura pe care Marfa Timofeevna n-o invrednici cu Š¾ privire : nici la Liza nu se uita, de$i ochii ii scaparau scintei. JSedea ca Š¾ stana de piatrS, galbena, palida,- cu buzele strinse ā Ā§i nici nu minca. Liza parea lini^tita, intocmai cum ?i era : zbuciumul din sufletul ei se mai potolise ; Š¾ apatie ciudata, nesimtirea celui ā¢ condamnat Š¾ cuprinse, in timpul mesei Varvara Pavlovna vorbi putin:* ca Ā§i cum s-ar fi.intimidat din nou, chipul sau capata Š¾ expresie de melancolie modesta. Numai Ghedeonovski mai insufleti discu|ia cu povestirile sale, deĀ§i se tot uita iepure$te la Marfa Timofeevna Ā§i-Ā§i 1 Un tinar desavirgit (fr,). 2 Curind dupa aceea (it.). 131
dregea glasul ā dresul glasului il apuca de'fiecafe data . cind se pregatea in prezen^a ei sa spuna Š¾ minciuna ; ea insS. nu-1 stingherea, nu-1 intrerupea. Dupa-masa aflar-a ca Varvara Pavlovna era Š¾ mare amatoare de preferans ; intr-atit ii placu Mariei Dmitrievna acest lucru,. incit se induiosa $i se gindi in sine : āCe-prost trebuie sa fie Feodor Ivanici ! Cum n-a Ā§tiut sa in^elea^a . asemenea ' femeie !ā . . Se a$eza la car|i cu Varvara Pavlovna Ghedeo- novski, iar Marfa Timofeevna b lua pe Liza la ea, sus, - spunind ca-i schimbata cu totul la fa|a Ā§i ca, desigur, Š¾ doare capul. ā Da, Š¾ doare ingrozitor capul, adeveri Maria Dmi- trievna, adresindu-se Varvarei. Pavlovna Ā§i dind ochii peste cap. Ā§i eu suf ar cu asemenea migrene... ā la te uita ! raspunse Varvara Pavlovna. Liza intra in camera matusa-sii $i, sleita de puteri, se lasa pe un scaun. Marfa Timofeevna, Š¾ privi multa vreme in tacere, se a$eza meet in genunchi in fa|a ei . irlcepu, fot in tacere, sa-i sarute pe rind miinile. Liza se apleca inainte, roĀ§i Ā§i izbucni in plins, dar n-o ridica pe Marfa Timofeevna, nici nu-?i trase indarat miinile : isi dadea seama ca n-avea dreptul sa $i le traga inapoi, . ca nu era in drept s-o impiedice pe batrinica sa-$i arate cainta, compatimirea $i sa-Ā§i ceara iertare pentru cele petrecute ieri; iar Marfa Timofeevna nu se mai satura sa sarute aceste miini sarmane, palide, lipsite de puteri ā¢ ā Ā§i lacrimi multe se rostogolira din ochii sai ca $i din ochii Lizei ; motanul torcea intr-un fotoliu mare, ala- turi de un ghem $i un ciorap ; luminijia prelunga a can- delei abia-abia tresalta $i se mi?ca in fa|a icoanei ; in camera de alaturi, dincolo de u$a, JNastasia Karpovna sta in picioare Ā§i tot pe furiĀ§ i$i Ā§tergea ochii cu Š¾ batista cadrilata, facuta ghemotoc. XL 1NTRE TIMP, JOS, ŠØ SALON, SE juca preferans ; Maria ā¢ Dmitrievna ci^tiga Ā§i era bine dispusS. Un servitor intra $i anunta sosirea lui Pankin- Maria Dmitrievna scapa carfile din mina Ā§i se foi in fotoliu ; Varvara Pavlovna Š¾ privi cu un zimbet pe 132 .
jumatate ironic, apoi i$i iridrepta privirile spre u$a. - Pansin aparu in frac negru, cu guleraĀ§e engleze^ti inalte, incheiat pina sus. āMi-Š° fost greu sa ma hotarasc, dar vede^i ca am sositā iata ce se putea citi pe fata7i lip- sita de zimbet, proaspat barbierita. ā Cum^ se poate, Woldemar, exclama Maria Dmi- trievna, altadata intra|i fara sa fi^i anun^at ! Pan?in raspunse Mariei Dmitrievna numai cu privirea, Š¾ saluta politicos, _ dar nu se apropie ca sa-i intinda mina. Ea il prezenta Varvarei Pavlovna. Tinarul se trase ā¢ un pas inapoi, Š¾ saluta tot atit de politicos, dar cu Š¾ nuan|a de elegan^a $i de respect. Pe urma se aĀ§eza linga masa de car|i. Preferansul s& sfirsi in curind. Pan?in se interesa de Lizaveta Mihailovna ; afla ca ea nu se sim|ea prea bine Ā§i isi exprima regretul ; apoi intra in vorba cu Varvara Pavlovna, cintarincl $i arti- c'ulind diplomatic fiecare cuvint Ā§i ascultind respectuos raspunsurile ei pina la capat. Dar ifosele tonului sau \ diplomatic nu aveau nici un efect asupra Varvarei Pa- 'vlovna, n-o impresionau. Dimpotriva, ea-1 privea clrept in fa$a, atenta Ā§i vesela, vorbea dezghe|at, iar narile-i fine vibrau usor, de parca si-ar fi stapinit * risul. Maria Dmitrievna incepu sa-i preamareasca talentul ; respectuos, pe cit ii ingaduiau gulera^ele, Pankin incuviinfa din cap declara ca āde faptul acesta fusese incredinf.at din prima clipaā, apoi aproape ca aduse vorba chiar de Metternich. Varvara Pavlovna i$i miji ochii catifelati Ā§i, rostind cu voce scazuta : āDoar Ā§i dumneavoastra sinteĀ£i artist, un confrereadauga si mai incet : āVenez !2" $i-i facu ā¢ semn din cap spre pian. Acest cuvint aruncat : āVenez 1Š schimba fulgerator, ca prin farmee, intreaga infa|iĀ§are a lui Pankin. 'J'inuta sa de om preocupat disparu ; el zimbi, se inviora Ā§i i$i descheie fracul, repetind : āVai, , eu nu-s artist ! Am auzit ca sinte^i Š¾ adevarata artistaā, Ā§i porni in urma Varvarei Pavlovna spre pian. ā Cere^i-i sa. cinte roman^a cu luna care vegheazS, exclama Maria Dmitrievna. ā Cintati din gura ? il intreba Varvara Pavlovna, fulgerindu-1 cu Š¾ privire fugara $i senina. Lua$i. loc< Pankin incerca sa se opuna. , 1 Un conf rate (fr.). 3 Haideti (fr.).
ā Lua|i loc, repeta aceasta, ciocanind staruitor in speteaza scaunului. Pankin se aĀ§eza, tuĀ§i, i$i dadu. drumftl la guler Ā§i cinta romanta lui. ā Charmant, izbucni Varvara Pavlovna, cihta|i mi-' nunat, vous avez du style i, repetaji-o ! Ea inconjura pianul Ā§i se opri drept in fa^a lui Pankin. Acesta cinta din nou romanta,; dind ā¢ glasului sau Š¾ vi- brajie melodramatica. Varvara Pavlovna il privea |inta, cu coatele rezemate pe plan, tinindu-si miinile albe in dreptul buzelor. PanĀ§in ispravi. ā Charmant, charmante idee1 2, spuse ea cu convin- gerea calma 'a unui cunoscator. Spune|i-mi, a|i scris ceva pentru voce de femeie, pentru mezzosopranS ? ā Eu aproape ca nu scriu, raspunse Pankin, eu, doar a$a, intre altele... Dumneavoastra cinta^i din gura ? ā Cint. . ā O, cintati-ne ceva, rosti Maria Dmitrievna. Varvara Pavlovna facu un gest cu, mina, ca sa-?i in- departeze parul de pe obrajii imbujorati, 51 fluturS din cap. ā Vocile noastre trebuie sa se potriveasca, zise ea, adresindu-se lui Pansin, hai sa cintam un duet. Cu-ā. noa$teti Son geloso, sau La ci darem, sau Mira la Š«Š°ŠæŃŠ° luna?3 , ā Cindva am cintat Mira la Š«Š°ŠæŃŠ° luna, raspunse Pankin, cindva, demult, dar am uitat-o. ā Nu-i nimic, vom repeta-o incetujor. Permiteti-mi. Varvara Pavlova se a^eza la pian. Pansin se opri lingS ea. Cintara duetul *cu voce scazuta. Intre altele Varvara Pavlovna il corecta de citeva ori, apoi cintara cu glas tare Ā§i repetara de doua .ori -: Mira la Š«Š°ŠæŃŠ° lu-u-una. Vocea Varvarei Pavlovna i$i pierduse prospe- (imea, dar ea ?i-o stapinea cu foarte multS abilitate. La inceput' Pankin se intimida $i cinta cam fals, mai tirziu insa prinse curaj $i, chiar dacS nu cinta fSra gre- ?eala, in schimb dadea din umeri, se legana cu tot trupul iar din timp. in timp i?i ridica mina, ca un ade- varat cintaret. Varvara Pavlovna executa la pian vreo doua-trei piese de Thalberg $i ,,dizaā cu multa cochetarie 1 incintator... aveti stil (fr.). 2 Incintator, incintatoare idee (fr,). 3 Sint gelos... Ne vom da (mina)... Prive$te luna pala (it). 134
Š¾ arieta frantuzeasca. Maria Dmitrievna nici mi $tia cum sa-$i arate multumirea. Vru chiar de citeva ori sa trimita dupa Liza ; nici Ghedeonovski nu gasea cuvinte de admirable si tot da. din cap ; dar.-deodala, pe nea^teptate, casca si de-abia avu timp sa-$i puna mina la gura. Varvarei Pavlovna nu-i scapa acest cascat ; ea se in- toarse brusc cu spatele la plan Ā§i spuse : āAssez de mu- sique comme qa hai sa vorbimā, $i i?i incrucisa bra^ele. āOut, assez de musique Š repeta vesel Pankin $i lega cu ea Š¾ discufcie vioaie Ā§i u^oara, in limba franceza. āExact ca in cel mai mare salon parizian", se gindi Maria Dmi- trievna ascultindu-le vorbele jn doi peri, flusturatice. Pan$in era foarte multumit : ochii ii scinteiau, fa|a-i zimbea,; la inceput, i^i trecea mina peste obraz, iĀ§i in- crunta sprincenele Ā§i of ta scurt cind i se. intimpla sa mtilneasca privirile Mariei Dmitrievna ; mai tirziu insa Š¾ uita cu totul ?i se lasa dus in voie de desfatarea pe care i-o procure aceasta flecareala semimondena, semi- artistica. Varvara Pavlovna se dovedi Š¾ mare filāozoafa : oricind avea un raspuns gata pregatit, niciodata nu se codea, nimic n-o facea sa $ovaie ; se vedea ca discutase mult .si deseori cu tot felul de oameni inteligenfi. Toate gmdurile $i sentimentele sale se roteau in jurul Parisului. Pangin aduse vorba de literatura ; se vazu ca ea, ca Pangin, citise aceleasi carti frantuzesti : George Sand Š¾ scotea din sarite; pe Balzac il respecta, degi Š¾ obosea ; in Sue si Scribe vedea mari cunoscatori ai sufletului ome- nesc ; il adora pe- Dumas Ā§i- Feval. tn sine insa il prefera tuturor pe Paul de Kock ; dar, bineinteles, nici nu-i po- meni numele. La drept vorbind, literatura n-o interesa prea mult. Varvara Pavlovna se ferea cu foarte multa iscusinta de tot ŃŠµ-ar fi pututā aminti, macar pe departe, situa|ia ei. De dragoste nici nu pomenea in disentitle sale; dimpotriva, privea mai degraba cu severitate in- flacararea pasiunilor, cu decep|ie, cu resemnare. Pankin Š¾ contrazicea, insa ea nu era de acord cu dinsul.;. Dar lucru ciudat ! tn timp ce de pe buzele ei ie^eau cu- vinte de reprobare deā multe ori aspra, tonul acestor cuvinte dezmierda $i alina, iar ochii ei, vorbeau... ce anume exprimau ochii sai minunafi ar fi greu de s'pus. Graiul lor insa era dulce, nedeslu^it, dar in nici un ą„¤ 1 Destul cu muzica (fr.). 135
caz sever. Pankin se straduia sa patrunda intelesul lor tainic, cauta el insu$i sa fploseasca limbajul ochilor, dar- i$i dadea seama . ca nu reuĀ§ea ; el recuno^tea' ca Varvara Pavlovna, femeie umblata prin strainatate, adevarata podoaba a saloanelor, ii era superioara, Ā§i de aceea nu ā¢ se simtea pe deplin stapin pe sine. Varvara Pavlovna avea obiceiul, in timpul discutiei, sa se atinga imper- ceptibil de mineca interlocutorului sau. Aceste atingeri ā¢ de o, clipa il tulburau adinc pe Vladimir Nikolaici. Varvara Pavlovna stapinea meĀ§te$ugul de a se imprie- teni u$or cu oricine. Nu trecusera nici doua ceasuri, lui Pankin i se .parea ca Š¾ cunoa^te de un secol; iar Liza, Liza pe care totu?i Š¾ iubea, careia ii facuse in ajun propunerea de casatorie, se mistuise ca intr-o ā negura. Se servi ceaiul; 'convorbirea urma ?i mai-liber. Maria Dmitrievna suna feciorul $i-i porunci sa-i spuna Lizei sa vina jos, daca i-a 'trecut ,durerea de cap. Auzind nu- mele Lizei, PanĀ§in incepu sa discute despre spiritul de r sacrificiu ?i anume. cine este mai capabil de. jertfa ā barbatul ori femeia. De indata, Š¾ stare de agitatie .o cuprinse pe Maria* Dmitrievna, care incerca sa sus^ina ca mai capabila este femeia, declarind ca poate dovedi acest lucru in doua cuvinte ; dar se incurca si ineheie cu nu ?tiu ce con- para tie neizbutita. Varvara Pavlovna lua caietul de note si, acoperindu-?i pe jumatate fata, se apleca inspre Pankin. In timp ce se' pregatea sa mu$te dintr-un biscuit, cu un zimbet lini^tit pe buze Ā§i in privire, ii ?opti: āElie n-a pas invente la poudre, la bonne dame"V Pe Pansin il sperie intrucitva Ā§i-l uimi indrazneala Varvarei Pavlovna. Nu injelese insa cit dispret pentru el ascundea aceasta marturisire' nea^teptata ?i, uitind alintarile ?i devotamāentul Mariei Dmitrievna, ca $i mesele la care ea iPpoftise, precum si banii pe care i-i daduse cu impru- mut, ii raspunse (nefericitul !) cu acela^i' zimbet cu acelasi ton : āJe crois bien" 2 ā gi nici macar : āJe crois bien", ci : āJācrbis ben !" Varvara Pavlovna ii arunca Š¾ privire prietenoasa $1 se ridica. Liza intra.* in zadar increase Marfa Timo- feevna s-o retina : ea se hotari sa-$i indure nenorocirea pina la capat. Varvara Pavlovna ii ie?i in intimpinare, 1 -Aceasta simpatica doamna n-a inventat praful de pusca (Mt 3 .Nici vorba (fr.). 136
impreuna cu PanĀ§in, pe faĀ£a caruia se ivi expresia di- plomatics. de odinioara. ā Cum va sirn^i ? Š¾ intreba Pankin pe Liza. ā Acum ma simtā mai bine, va multumesc, ii ras- punse ea. ā Noi ne-am distrat aici cu pu|ina muzica. Pacat ca n-a^i auzit-o cintind pe Varvara Pavlovna. Cinta minu- nat, en artiste consommee j. . ā Veni|;i aici, ma chare ?; se auzi glasul Mariei Dmi- trievna. ' Numaidecit Varvara Pavlovna se apropie de ea, ca... un copil ascultator, Ā§i se aseza pe un taburet mic la picioarele ei. Maria Dmitrievna Š¾ chema pentru a lasa cel pu|in Š¾ clipa singuri pe fiica-sa ?i pe Pankin, nadajduind inca in taina ca Liza se va razgindi. Pe linga asta, ii trecu prin cap Š¾ idee, pe care neap&rat voia s-o imptirtaĀ§easca, fara nici Š¾ intirziere. ā $tiĀ£i, ii Ā§opti Varvarei Pavlovna, vreau sa incerc a va impaca cu sojul domniei-voastre. Nu garantez rezul- tatul, dar voi c&uta. Ā§ti|i, el ma respecta foarte mult. Varvara Pavlovna ridica domol ochii spre Maria Dmi- trievna Ā§i isi impreuna frumos miinile. * ā AĀ£i fi. salvatoarea mea, ma tdnte, rosti cu triste^e in glas, nici nu Ā§tiu cum sa va multiimesc pentru toate mingiierile domniei-voastre. Dar sint prea vinovata Ā£at& de Feodor Ivanici; el nu ma poate ierta. ā Dar, oare... intr-adevar ati... incerca, curioasa, Maria Dmitrievna. ā Nu ma intreba^i, Š¾ intrerupse Varvara Pavlovna si isi lasa capul in jos. Eram tinara, u^uratica... Deal tf el, nici nu vreau sa ma dezvinovatesc. ā Ei bine,'totti$i, de ce sa liu incercam ? Sa nu dez- nadajduiti, raspunse Maria Dmitrievna Ā§i vru s-o mingiie pe obraz ; dar Š¾ privi in fafa Ā§i se sim^i stingherita. āMo- desta. modesta, se gindi, dar e, intr-adevar, Š¾ Ā«leoaicaĀ»ā. ā 'Nu va sim^iti bine ? Š¾ intreba, intre timp, Pansin pe Liza. ā Da, nu ma simt bine. ā Va in^eleg, spuse acesta, dupa Š¾ tacere destul de lunga. Da, va injeleg. 1 Ca Š¾ artista desavir^ita (fr.). 2 Draga mea (fr.)t
ā Ce anume ? ā. Va mf.elcg, repeta Pankin cu gravitate, neptiind . pur pi simplu ce sa spuna. Liza se fistici; dar dupa aceea ipi zise :.āFie pi apa !ā Pankin ipi lua Š¾ infa|ipare enigmatic^ pi ramase taeut, aruncind din cind in cind in laturi priviri severe. -ā¢ ā Parca a batut ora unsprezece ? zise Maria Dmi- , trievna'. Oaspe^ii pricepura aluzia pi. incepura sa-pi ia ramas bun. Varvara Pavlovna fu nevoita sa promita ca a doua zi va veni la masa, aducind-o pi pe Ada ; Ghedeonovski, carfe aproape adormise pezind intr-un ŃŠ¾1$, se oferi s-o conduca pina acasa. Paripin saluta solemn pe toata lumea, iar tri pridvor, ajutind-o pe'Varvara Pavlovna, sa se urce in careta, ii strinse mina pi striga in urma ei : āAu revoir!ā 1 Ghedfeonovski se apeza linga dinsa. Tot drumul ea se distrS punind, ca din intimplare, virful pantofiorului sau pe piciorul lui; el se fisticea, ii spunea complimente ; ea ehicotea pi-i facea ochi dulci, cind lumina felinarelor de pe stradS patrundea in careta. Valsul pe care-1 cint'ase ii suna inca in urechi, Š¾ tulbura. Oriunde s-ar fi gasit, ii era de ajuns sa-pi inchipuie lumini, Š¾ sala de bal, iufeala virtejului in sunetele muzicii ā pi inima i se Ń ŠæŠÆŠ°ŃŠ¹Š³Š°, ochii ii clipeau straniu, zimbetul ii flutura pe buze pi ceva fermecStor-bahic i se revarsa in tot trupul. Ajungind ā¢ in draptuJ casei, Varvara Pavlovna sari upor din careta ā numai āleoaicele" ptiu sa sara apa ār se intoarse spre Ghedeonovski pi izbucni deodata intr-un ris zgomotos dreptin nasul lui. āSimpaticS persoana, ipi spuse consilierul de stat, ur- cind in apartamentul sSu, unde il aptepta servitorul cu un flacon pentru oblojeli la ihcheieturi, bine ca-s un om_ apezat... numai de ce a pufnit-o risul ?ā Marfa Timofeevna petrecu. toata noaptea la capatiiul Lizei. XLI LAVRETKI STATU Š ZI Ā§1 JUMA- tate la Vasilevskoe pi aproape tot timpul hoinari prin imprqjurimi. Nu putea pedea mult timp locului : il rodea Uritulfl incercau necontenit toate chinurile unor accese 138
de furie nayalnice, neputmcioase... i$i aminti sentimental care i-a cuprins sufletul a doua zi dupa sosirea lui la |ara. IĀ§i aduse aminte de intentiile sale de atunci Ā§i se revolta cumplit impotriva lui insu^i. Ce-1 putuse smulge de la datoria sa, de la singura problema a viitorului sau ? Setea de fericire ā iara^i aceea$i sete de fericire ! āSe vede ca Mihalevici are dreptate, se gindi el. Ai vrut sa gu^ti a doua oara in via{a fericirea, ai uitat ca $i a?a, daca fericirea i se iveĀ§te omului in cale macar Š¾ data in via^a ā acesta-i un lux, Š¾ pomana nemeritata. Ai sa zici ca feri- cirea n-a fost deplina, iar pe deasupra in^elatoare. Atunci arata-|i drepturile la Š¾ fericire deplina, adevarata ! Uita-te in jur Ā§i vezi cine-i in culmea fericirii, cine Š¾ gusta din plin ? lata un |aran care merge la coasa ; poate-i multumit de soaiāfa sa... Ei ? Ai vrea sa faci schimb cu dinsul ? Amin- te$te~ti de maica-ta : cit de marunte i-au fost pretentiile, Ā§i ce soarta a avut ? Se vede ŠµŠ¹ n-ai facut decit sa te lauzi in faf.a lui Pan?in, cind i-ai spus ca ai venit in Rusia sa ari pamintul. Ai venit aici ca, la batrinete, sa dai tircoale fetelor. A sosit vestea liberta^ii tale ?i pe toate le-ai para- sit, pe toate le-ai uitat, ai alergat ca un baie$aĀ§ dupa un fluture../ Chipul Lizei i se arata mereu, i se invalma?ea intruna in ginduri, cu greu il alunga, ca Ā§i pe celalalt chip, care se tinea , de dinsul ca scaiul, cu trasaturi calme Ā§i per- fide, frumoase Ā§i nesuferite, M09 Anton baga de seama ca boierul nu era in apele lui. Oftind de citeva ori dupa uĀ£a, ā¢ apoi de citeva ori in prag, .batrinul .se hotari sa se apropie de stapin $i sa-l sfatuiasca sa bea ceva caldu|. Lavrepd se rasti la el. ii porunci sa iasa, ii ceru iertare ā ceea ce il mihni inca ?i mai -mult pe Anton. Lavretki nu putea sta in salon : mereu i se parea ca, de pe pinza, strabunul Andrei se uita cu dispre| la nevolnicu-i urma$. āVai de tine ! Om de nimic !ā pareau sa.spuna buzele sale strimbate intr-o parte. āOare intr-adevar, se gindi La- vretki, n-am sS ajung ŠŠ¹ ma impac cu mine insumi, n-o sa pot Š¦ŠæŠµ piept acestui... fleac ?ā (Cei gi'eu raniti in raz- boaie totdeauna spun ca rana lor e un ,,fleacā. Omul, de nu s-ar amagi, n-ar putea trai pe pamint.) āOare, intr-ade- var, sint un baietandru ? Ba bine ŠµŠ¹ nu : a trecut pe linga mine $ansa de a fi fericit pentru toata via^a, aproape am |ihut fericirea in miini ā ?i s-a risipit deodata, ca la lo- terie... Daca roata s-ar mai invirti pu^in Ā§i saracul, vorba ceea, ar ajunge bogata? ! Daca nu-i sa fie, nu-i ā Ā§i cu 139
asta, basta ! Am sa ma apuc de treaba, Š¾ sa-mi incle?tez dinfii, ?i-mi voi impune sa'tac ; dear ānu-i pentru intiia oara cind trebuie, sa-mi pun friul. de ŃŠµ-am fugit, de ce stau aici, ca strutul, cu capul infundat in nisip ? Mi-o fi frica sa privesc nenorocirea drept in fata ā.fleacuri !ā ā Anton ! striga Lavretki cu voce tare. PorUnce?te * numaidecit sa inhame caii la tfasura. āDa, i?i zise el din nou, trebuie sa-mi impun tacere, ti^buie sa ma fin din scurt.ā 4 x. Cu aceste ā ginduri, Lavretki incerca sa-?i ogoiasca amarul, care era insa uria? $i naprasnic. Pina $i batrina Aprakseia, Jipsita nu atit de judecata, cit de orice fel de simtamint/clatina din cap ?i-l urmari din ochi cu triste|e, .cind se urea in trasura ca sa piece la ora?. Caii mergeau la galop ; iar Lavretki ?edea nemi?caf ?i drept, privind tinta inainte, la drum. XLII IN AJUN, LIZA 11 SCRISESE LUI LA- vre|ki sa vina la din?ii spre seara ; el insa se duse rnai intii la locuin^a lui. Acasa nu-?i gasi nici so|ia, nici fiica. De la servitori afla ca ele plecasera la Kalitini. Aceasta noutate il mira ?i-l infurie in acela?i timp. ,,Se vede ca Varvara Pavlovna s-a hotarit sa nu ma lase sa- traiesc", se gindi el cu sufletul clocotind de ura. Incepu sa se plirnbe incoace ?i incolo, dind mereu la Š¾ parte, cu picioarele ?i cu miinile, jucarii de copii, car^i, felurite articole femi- nine ce-i ie?eau in cale. Ch ema pe Justine ?i-i'porunci sa stringa toate ,,bulendreleā acestea. Oui, monsieur" ii raspunse aceasta, facind Š¾ strimbatura, Ā§i se apuca sa puna rinduiala in camera, aplecindu-se cu gra|ie Ā§i dind de inteles lui Lavretki, prin fieeare mi?care, ca-Š soco- te?te drept un urs necioplit El se uita cu ura la chipul ei ve?tejit, totu?i inca ,,picantā, un chip ironic, parizian, - la minecufele sale albe, la ?Š¾Š³|Šø1 de matase ?i la boneta-i u?oara. Š expedie in sfir?it ?i, dupa indelungi Ā§ovaieli (Varvara Pavlovna inca nu se intorsese), se hotari sa se duca la Kalitini, dar ŠæŠø la Maria Dmitrievna (n-ar fi intrat pentru nimic in lume in salonul unde se afla so{ia 1 Da, domnule (fr,). 140
lui), ci la Marfa Timofeevna. IĀ§i aduse aminte ca scara din- dos dinspre cerdacul fetelor ducea drept la dinsa. Lavretki a$a $i facu. Intimplarea il ajuta ; in curte intilni pe $uro- cika ; ea il petrecu pina la Marfa Timofeevna. Contrar obiceiului, Š¾ gasi singura : Ā§edea intr-un ungher, dezbro- bodita,-girbovita $i cu bra|ele incruci^ate pe piept. Vazln- du-1 pe Lavretki, batrinica se tulbura de-Š° binelea, se scula in graba $i incepu sa umble incoace ?i incolo prin camera, parca $i-ar fi cautat boneta. ā Ai, uite c-ai venit, incepu ea, ferindu-se de pri- virea lui $i umblind forfota, ei, bine-ai venit. Hm, ce-i ? Ce-i de facut ? Pe unde-ai umblat ieri ? Ei bine, ea a sosit, desigur..Acum trebuie aĀ§a... intr-un fel... a$a, cumva. Lavretki se lasa pe un scaun. ā Hm, $ezi, Ā§ezi jos, urma batrinica., Ai venit de-a dreptul sus ? Fara indoiala, se-n|elege. Nu cumva ai venit ca sa ma vezi pe mine ? Multumesc. $ Batrina tacu ; Lavretki nu Ā§tia ce sa-i spuna ; ea insa il intelese. ' - - ā Liza... da. Liza a fost aici,.chiar acum. continua Marfa Timofeevna, legind Ā§i dezlegind $nururile posetutei sale. Ea riu se simte tocmai bine, $urocika unde e?ti ? Vino aici, maica, cum de nu mai poti sta locului ? Si pe mine ma doare capul. Pesehme din pricina aiasta, din pri- cina cintatului si a muzicii. ā Care cintat, matusico ? ā Pai da, aici s-au pornit toate astea, cum naiba le mai spune pe limba voastra, duete. Si numai italiene?te : ci-ci ?i cea-cea, ca niĀ§te adevarate col;ofene..Cind incep sa scoata cite Š¾ nota, chiar te seaca la inima... Pansin si asta a ta. $i cit de repede s-au pus la cale toate cele : curat ca intre neamuri, fara mofturi. Pe de alta parte, vorba ceea, Ā§i un cline iĀ§i cauta adapost. ,doar n-o sa se prapa- deasca, de vreme ce oamenii nu-1 alunga. ā āTotusi, recunosc, nu m-am a^teptat ŠŗŠ» una ca asta, raspunse Lavretki, aici a fost nevoie de rnulta indraz- neala. ā Nu, dragul meu, asta nu-i indrazneala, ci calcul. Dar s-o lasam in plata Domnului ! Se zice ca Š¾ trimiti la Lavriki, i-adevarat ? ā¢ ā Da, am pus aceasta moĀ§ie la dispozitia Varvarei Pavlovna. ŠØ
ā Ti-a cerut bani ? ' ā DeocamdatS, nu. ā Ei bine, n-o sa intirzie. De-abia acum te vad, mai" bine. EĀ§ti sanatos. ? ā ą„¤ Sanatos. ā ā- Ā§urocika, izbucni'deodata Marfa Timofeevna ; du-te ?i spune-i Lizavetei Mihailovna, adica nu, intreab-o... dar Š¾ fi ea jos ? ā Ejos. ā ā. Ei bine, atunci intreab-o : unde,- chipurile, mi-a pus cartea ? Ea ?tie. ā Am inteles. Batrinica āincepu iarasi sa se foiasca, se. Š°ŃŠøŠµŠ¹ s5 deschida sertarele scrinului. Lavretki Ā§edea nemiĀ§cat pe scaunul lui. ā Deodata se auzira hi$te paĀ§i U?ori pe scara, ?i Liza intra in odaie. A. Lavretki se ridica ?i Š¾ saluta ; Liza se opri linga Šø?Š¹. ā Liza, Lizocika, exclama grijuliu Marfa .Timofeevna, unde mi-ai pus cartea, cartea unde-ai pus-o ? ā Ce carte, matuĀ§ico ? ā Ei, cartea, Doamne Dumnezeule ! Dealtfel, nici nu te-am chemat... Ei lasa, nu-i nimic. $i ce face|i ''acolo, jos ? Uite, a venit ?i Feodor Ivanici. Ce~ti face capul ? ā Bine ! ā Mereu spui : bine. Ce-i la voi colo jos ; iaraĀ§i muzica ? ā Nu, se joaca car|i. 1 ā Da, ca ea se pricepe la toate. ijJUrocika, vad ca vrei sa te zbenguieĀ§ti prin gradina. Po|i pleca. ā Nu vreau, Marfa Timofeevna... ā Te rog, fara vorbS, pleaca ! NastasiaK Karpovna e singura in gradina, du-te de stai cu ea. Respecta batrine- tile. J?urocika ieĀ§i. Dar unde mi-o fi boneta ? Unde s-o fi ratacit, Zau ? ā Da-mi voie s-o caut, spuse Liza. ā Stai, stai; picioarele inca nu m-au pSrasit cu totul. Pesemne-i dincolo, in iatac. $i, aruncind lui Lavretki Š¾ privire pe sub sprincene, ā¢ Marfa Timofeevna pleca, lasind in urma uĀ§a'deschisa ; dar deodata se intoarse Ā§i o. inchise. Liza se propti de speteaza fotoliului Ā§i iĀ§i acoperi incet fata cu palmele. Lavretki ramase locului. . 142
ā Bine,, rosti printre dinti Lavrefld^ am s-o fac, sS zicem ; cu asta imi vol indeplini datoria. Ei, dar dum- neata ? Care-i datoria dumitale ? ā Pe asta mi-o cunosc eu. Lavre|;ki tresari brusc; ā Nu cumva ai de gind sa te casatore$ti cu Pan?in ? Š¾ intreba. Liza zimbi abia perceptibil. ā O, nu ! spuse ea. ā Ah, Liza,. Liza, exclama Lavre|ki; cit de ferici|i am fi fost ! . Liza il privi din nou. ā Acum singur Š© dai seama, Feodor Ivanici, ŠµŠ¹ feri- cirea nu depinde de noi, ci de Dumnezeu. ā Da, pentru ca dumneata... Usa camerei vecine se deschise repede, si Marfa Timo- feevna. intra cu boneta in mina. ā Cu greti am g5sit-o. zise, oprindu-se intre Lavrejki $i Liza. Eu singura am ratacit-o. lata ce-i batrine|ea, Š¾ pacoste ! De altfel, nici tineretea nu-i mai buna. Ā§i cum, ai sa pleci chiar tu cu nevasta-ta la Lavriki ? adaug& ea, adresindu-se lui Feodor Ivanici. ā Cu ea, la Lavriki ? Eu ? Nu ?tiu, raspunse acesta, dupa un scurt ragaz. ā Nu cobori jos ? ā Astazi, nu. ā Ei bine, treaba ta ; iar tu,. Liza, cred ca ar trebui sa te duci jos.ā Vai, sfinte Dumnezeule, am $i uitat sa dau de mtneare ā¢ botrosului. Sta^i Š¾ clipa. Vin numai- decit... $i Marfa Timofeevna fugi afara, far& sa-?i punS ' boneta. ā lata in ce imprejur&ri a trebuit sa ne intilnim, rosti acesta in ccle din urmS. . Liza i$i lua miinile de pe fata. ā Da, se auzi glasul ei stins, prea repede am ā¢ fost pedepsiti. ā Pedepsiti, repeta Lavretki. Dar dumneata de ce e$ti pedepsita ? Liza i$i ridica ochii spre dinsul. Nu aratau nici Š°ŃŠ¹- raciune, nici tulburare ; ŃŠ¹Š³ŠµŠ°Šø mai mici Ā§i mai tulburi. Fata-i era palida ; livide ii erau $i buzele. de-abia intre- deschise. ā¢
Inima lui Lavretki tresari de triste^e de dragoste. ā Mi-ai scris ca totul s-a sfirĀ§it, Ā§opti el, da, totul s-a sfirsit ā inainte de a incepe. ā Totul trebuie uitat, rosti Liza, ma bucur ca ai venit; am vrut sa-ti scriu, dar a$a-i mai bine. Numai ca trebuie sa folosimmai repede minutele acestea. Amin- doi avem de indeplinit datoria cene revine. Feodor Iva- nici, trebuie sa te impaci cu sofia dumitale. ā Liza ! . - : ā Te rog eu, numai a$a putem sa indreptam... tot ce-a fost,. GindeĀ§te-te, Ā§i n-o s5 ma refuzt ā Liza, pentru numele lui Dumnezeu, imi ceri im- posibilul. Sint gata sa fac orice mi-ai porunci; dar acufn sa ma impac cu ea !... Sint de acord cu orice, am uitat totul; dar nu-mi pot sill inim'a.. larta-ma, dar asta-i cumplit ! - - ā Nu-|i cer... .ceea ce iti inchipui dumneata ; daca nu > po|i, n-ai decit sa- nu traiesti cu ea ; dar impaca-te, ii raspunse. Liza Ā§i iaraĀ§i iĀ§i duse mina la ochi. Adu-Ji aminte ca ai Š¾ fiica ; fa asta pentru mine. Lavretki se apropiejn graba de Liza. Liza, incepu el cu Š¾ voce rugatoare, ne, desparjim pentru totdeauna, mi se rupe inima, da-mi mina la des- partire. ā¢ Ń Liza i$i inaPta capul. Privirea ei obosita, aproape stinsa, se opri asupra lui... ā Nu, rosti ea Ā§i iĀ§i retrase mina pe care apucase - s-o intinda, nu, Lavretki (pentru intiia oara i se adresa astfel), n-am sa-ti, dau, mina. La ce ? Indeparteaza-te, te . rog. $tii bine ca te iubesc... da, te iubesc, adauga.cu greu, ' dar, nu... nu. . . ' $i isi duse batista la buze. ' . ā Da-mi cel putin batista asta. UĀ§a scirtii... Batista luneca pe genunchii Lizei. La- vretki Š¾ prinse, inainte sa fi cazut pe du$umea,' Š¾ viri repede in buzunarul de la piept Ā§i, intorcindu-se, dSdu cu ochii de Marfa Timofeevna. ā Lizbcika, mi se pare ca te cheama maic&-ta, spuse batrina. - Liza se ridica de indata Ā§i pleca... Marfa Timofeevna se aĀ§eza din nou in ungherul ei.ā Lavretki dadu sa-$i ia ramas bun de la ea. ā Fedea, zise ea deodata. 144
ā Cc-i, matu^ico ? ā EĀ§ti un om cinstit ? ā Cum adicS ? ā Te intreb daca esti un om cinstit. ā Sper ca da. ā Hm ! Da-mi cuvintul de onoare ca e?ti. ā Poftim ! Dar ce rost are asta ? ā $tiu eu care-i rostul. Si tu singur, dragul meu, daca-i sta sa te gindeĀ§ti mai bine, ca nu eĀ§ti prosV ai sa injelegi de ce ti 1-am cerut. $i acum, cu bine, taica ! I$i mul|umesc c-ai venit sa ma vezi ; iar cuvintul dat sa Ji-1 fii, Fedea, ?i acum saruta-ma. Of, suflete, stiu. ca fi-e greu ; dar cui nu-i e greu ? De ce, oare, alātadata, am invidiat' mu^tele ? Ma gindeam : uite cine traie^te bine 4 pe lumea asta'; dar, intr-o noapte, am auzit Š¾ musca zba- tindu-se in labele unui paianjen ; nu, m-am gindit,' Ā§i ele-s urgisite. Ce po|i face, Fedea ? Totu^i, sa-|i Ā£ii cuvintul dat, Acum, pleaca. Lavretki iesi prin pridvorul dih dosul casei Ā§i, cind era aproape de poarta, un lacbeu il ajunse -din urma. ā Maria Dmitrievna mi-a poruncit sa va poftesc la dinsa, il anun^a el pe Lavretki. ā Spune-i, fra|ioare, ca acum nu pot... ingaima Feodor Ivanici. ā Mi-a poruncit sa va rog cu staruin|a, urma la- cheul, a poruncit sa va spun ca-i singura.4 ā Cum ? Oaspe|ii au piecat ? il intreba Lavretki... ā intocmai, raspunse lacheul Ā§i rinji. Lavretki ridicS din umeri Ā§i porni in urma lui. XLIII MARIA DMITRIEVNA STATEA SIN- . gura in iatacul sau, intr-un fotoliu Voltairian; Ā§i mirosea apa de colonie. Un pahar de apa cu lamina se afla lingĀ» dinsa pe Š¾ masu^S. Era^tulburata Ā§i parea cuprinsa de uĀ© fel de teama. Lavretki intrS. .ā A|i dorit.sa ma vede|i, spuse el.' salutind-o cu Š³Š¹ŃŠµŠ°1Š°. ā¢
ā Da, raspunse Maria Dmitrievna, luind Š¾ inghi^itura de apa. Am aflat ca ai venit de-Š° dreptul la matu$a ; am dat dispozi|ii sa te pofteasca la mine : vreau sa-|i vorbesc. la loc, te rog. Maria Dmitrievna rasufJa. Dupa cum Ā§tii, urma ea, sofia dumitale a sosit. ā Asta Š¾ Ā§tiu, zise Lavrejki. ā Ei bine, adica am vrut sa spun : ea a venit la mine Ā§i eu am primit-o ; iata despre ce vreau sa ma lamuresc acum cu dumneata, Feodor Ivanici. Eu, slava Domnului, mi-am ci^tigat, pot spune, respectul tuturor $i n-o sa fac ceva nelalocul lui, pentru nimic in lume. De^iaiA prevazut ca n-are Sa-|i fie pe plac, totu^i m-am hotarit s-o primesc, Feodor Ivanici ; ea mi-i ruda, prin dumneata : intelege-ma, ce drept a$ fi avut sa n-o primesc in casa, e$ti de- acord ? ā Degeaba va framtnta#, Maria Dmitrievna,, ii ras- punse Lavrefki, a^i facut. foarte.bine ; nu ma supar|deloc. Indeobste nici n-am de gind sa rapesc Varvarei Pavlovna posibilitatea de a-Ā§i vedea cunoĀ§tin|ele. Astazi n-am intrat la dumneavoastra. numai pentru ca n-am vrut sa. nra in- tilnesc cu dinsa, asta-i totul. ā Ah, cit mi-e de placut sa aud asemenea cuvinte de^la dumneata, Feodor Ivanici, exclama Maria Dmi- trievna, dealtfel, totdeauna m-am bizuit pe nobilele dumi- tale sentimente. Ca ma framint ā nu-i de mirare : sint femeie ?i mamL Iar consoarta. dumitale... desigur nu pot sa va fiu judec^tor, i-am spus-o Ā§i ei, insaeste Š¾ doamna atit de amabila, ca nu poate sa-ti fŠ°ŃŠ°' decit placere.- Lavrepd zimbi ironic Ā§i incepu sa-Ā§i joace palaria in miini. ā $i iata ce am mai vrut sa-ti spun, Feodor Ivanici, urmS Maria Dmitrievna, dindu-se ceva mai aproape, de el, daca. ai fi vazut cit de modest se poarta, cit. e de res- pectuoasa ! Zau, te impresioneaza. Si daca ai fi auzit cum vorbe?te * de dumneata ! āEu, zice, sint pe deplin vinovata fa$a de dinsul. Eu nici. n-am $tiut sa-1 prefuiesc, . zice ; el e un inger, zice, nu oni.ā Zau, a$a graie^te : inger. CSinta ei e atit de... Eu, drept sa-|i spun, nici n-am vazut asemenea cain^a ! j ā Adica cum vine asta, Maria Dmitrievna, rosti La- vretki, dati-mi voie sa fiu curios : se spune ca Varvara Pavlovna a cintat din gura aici la dumneavoastra. In timpul caintei sale cinta sau cum ?... 146
ā Ah,, cum poti sa vorbe^ti a$a ! Ea a cintat din gura Ā§i la pian numai ca sa-mi fie pe plac, pentru ca am rugat-o staruitor, aproape i-am poruncit. Vad ca-i vine greu, aĀ§a de greu ; ma gindesc, cu ce s-o distrez ? Ba am mai Ā§i auzit ca are un talent extraordinar ! Da-mi voie, \ Feodor Ivanici, ea-i distrusa cu totul, mtreaba-1 chiar ?i pe Serghei ā Petrovici ; e Š¾ femeie moarta, tout a fait1, cum de poti... Lavretki ridica doar din umeri. -ā $i apoi, ce ingerag e Adocika dumitale;! Ce splen- doare ! Cit este de drSgalaga Ā§i ce cuminte. Cit de fru- mos vorbegte frantuzeĀ§te ! $i ruse^te intelege ā mi-a spus : matu^ica. Ā§i sa gtii, nici vorba sa fie timida, cum' sint aproape tofi copiii la anii sai. Aga de bine iti seamana, Feodor Ivanici, grozav. Ochii, sprincenele... intr-un cuvint, dumneata, leita dumneata. Nu-mi prea plac copiii atit de mici, sa fiu sincera ; dar de fiica dumitale sint pur Ā§i simplu indragostita. ā Maria Dmitrievna, izbucni deodata Lavretki, inga- duiti-mi sa va intreb ; de ŃŠµ-mi spuneti toate acestea ? ā De ce ? Maria Dmitrievna mirosi din nou colonie Ā§i bau apa. lata de ce, Feodor Ivanici, eu iti spun, ŠµŠ¹... doar iti sint ruda ; eu caut sa-ti vin in ajutor... gtiu ca ai Š¾ inima foarte buna. Asculta-ma, ŃŠ¾Š¹ cousin, sint totugi Š¾ femeie cu experienta Ā§i n-o sa vorbesc in vint ! lart-o, iart-o pe sotia dumitale. Ochii Mariei Dmitrievna se um- plura deodata de lacrimi. Gindegte-te : tineretea, lipsa de experienta... poate gi Š¾ pilda rea... n-a avut Š¾ mama care sa gtie a Š¾ aduce pe calea cea dreapta. Iart-Š¾, Feodor Ivanici, a fost pedepsita destul. Lacrimi incepura sa picure pe obrajii Mariei Dmi- trievna ; ea nu le gterse : ii placea sa plinga. Lavretki gedea pe jSratic. āDoamrie Dumnezeule ! se. gindea. Ce caznfi q mai fi gi asta, ce zi nenorocita !ā ā Nu-mi raspunzi, cuvinta iaragi Maria Dmitrievna, cum sa te inteleg ? Oare intr-adevar poti fi atit de ne- crutator ? Nu, nu vreau sa cred. Simt ca vorbele mele b>aju induplecat. Feodor Ivanici, Dumnezeu are sa-ti rasplateasca bunatatea ; iar acum primegte, din miiflile mele, pe sotia dumitale... I 1 Cu desSvirgire (fr.)t .
4nvoluntar, Lavretki se ridica de pe scaun ; se scula ?i Maria Dmitreivna care, trecind cu pas vioi dupa paravan, Š¾ scoase de acolo pe Varvara Pavlovna. Palida, mai mult moarta, cu ochii lasa(;i in jos,* renuntase parca la orice gind personal; la orice voin^ lasindu-se cu totul in miinile Mariei Dmitrievna. Lavretki se dadu un pas inapoi. ā Ai-stat aici ! exclamaxel. ā Sa n-o irivinovate^ti, se grabi sa intervina Maria Dmitrievna, ea n-a vrut sa ramina pentru nimic in lume ; eu i-am poruncit-insa sa ramina, eu am Ā«ascuns-o dupa paravan. Ea m-a asigurat ca a$a te vei supara Ā§i mai tare ; nici n-am vrut s-o ascult ; te cunosc mai bine decit ea. Prime^te prin urmare, din miinile mele, pe sotia dumitale. Apropie-te, Varia, nu-Š¦ fie teama $i arunca-te la pieptul sotului dumitale .(ea Š¾ trase de mina) Ā§i bihecuvintarea mea sa va... \ > ā Opriti-va, Maria Dmitrievna, Š¾ intrerupse Lavretki cu Š¾ voce inabu?ita, dar zguduitoare. Pesemne va plac . scenele sentimentale (Lavretki nu greĀ§ea : inca din pension 'Maria Dmitrievna i?i pastrase inclinarea pentru un pic de teatralism) ; ele va distreaza, dar altora le fac numai neplaceri. Dealtfel, n-am sa va vorbesc domniei-voastre : nu sinteti personajul principal in aceasta scena. Ce dore?ti de la mine/ doarrina ? adauga el intorcindu-se spre sotia sa. Oare n-am facut pentru dumneata tot ŃŠµ-am putut ? Sa-mi spui ca n-ai pus la cale aceasta intilnire ; n-o sa te Ā» cred Ā§1 Ā§tii ca nu te pot crede. $i atunci, ce dore^ti ? E$ti Š¾ persoana deĀ§teapta ?i nu faci nici un pas fara calcul. Trebuie...sa..intelegi ca nu-s in stare sa traiesc cu dum- neata cum am trait altadata ; nu pentru ca-s suparat, ci pentru ca am ajuns un alt om. Despre asta Š¦-Š°Ń vor- bit chiar a doua zi dupa ce-ai venit $i in sinea domniei- tale in clipa asta imi dai dreptate. Dar acum pesemne dore$ti sa te reabilitezi in fa fa oamenilor; ŠæŠø-fi ajunge ca tiaie^ti in casa mea, doregti sa traie^ti sub acela^i aco- perig cu mine, nu4 asa ? ā Doresc s& ma ierti, rosti Varvara Pavlovna, fara sa-^i ridice ochii. . ā Dore^te Sro ierti, repeta Maria Dmitrievna. ā $i nu pentru, mine, pentru Ada, ?optf Varvara ' Pavlovna. Ń
' ā Nu pentru dinsa, ci pentru Ada dumitale, adauga Maria Dmitrievna. ā Foarte bine. Asta ti-e dorin|a.? pronun|a anevoie Lavrejki. Poftim, sint de acord Ā§i cu asta. Varvara Pavlovna ii arunca Š¾ privire fugara* iar Maria Dmitrievna-exclama : āEi, slava Domnului ! Ā§i inca Š¾ data Š¾ trase pe Varvara Pavlovna de mina. PrimeĀ§te-o, a$adarP acum de la mine..." ā Opri^i-va, va spun, Š¾ intrerupse Lavre|ki. Sint de acord sa traiesc cu dumneata, Varvara Pavlovna, urma el, adica am sa te due la Lavriki am sa stau cu dum- neata cit m-or ajuta puterile ; apoi am sa plec ā am sa mai vin din cind in cind. Vezi ca nu vreau sa te inĀ§el; dar. sa nu-mi ceri nimic mai mult. Singura ai izbucni in ris daca aĀ§ implini dorinta respectabilei noastre rude Ā§i te-a? stringe la inima mea Ā§iā a$ incerca sa te conving... ca trecutul n-a exists t, ca pomul doborit va inflori din nou. Vad insa ca trebuie sa ma resemnez. Cu- vintul acesta il vel in^elege altfel... mi-e totuna. Hepet..,. am sa traiesc cu dumneata... sau nu, a$a ceva nti-fi pot fagadui... Am sa loeuiese cu dumneata, te voi socoti iara$i drept sotie... . ā $i acum da-i mina cel pu^in, rosti Maria Dmi- trievna, careia de mult i se uscasera lacrimile. ā Pina acum n-am inĀ§elat-o pe Varvara Pavlovna, raspunse Lavre^ki, are sa ma creada Ā§i a$a. Am s-o due la Lavriki ā dar jine minte, Varvara Pavlovna, am sa socotesc in|elegerea desfaeuta de indata ce vei pleca de acolo. $i acum dati-mi vote sa ma retrag. ŠŠ se inclina in fa|a celor doua doamne $i ieĀ§i grabit. ā N-o iei cu dumneata ? ii striga din urma Maria Dmitrievna. ā Lasa^i-1, ii $opti Varvara Pavlovna $i de indata a . imbra|iĀ§a, prinse sa-i multumeasca, sa-i sarute miinile s-o numeasca salvatoarea ei. Maria Dmitrievna primi cu indulgenfa mingiierile sale. In suf let insa nu era multumita nici de Lavre|ki, nici de Varvara^Pavlovna, nici de intreaga scena pe care Š¾ pusese la cale. N-a fost destul de sentimentala ; dupS parerea ei, Varvara Pavlovna trebuia sa se -arunce la picioarele so^ului. - ā ā - ā ā Cum de mu m-a|i in^eles, cautS. ea sa comenteze, doar v-am spus : aruncafi-va la pieptul lui.
ā AĀ§a-i mai Š¬ŃŃ, scumpa matu^ica ; nu va ingrijora|i, totu-i foarte bine, repeta de citeva ori Varvara Pavlovna. ā Vezi ca Ā§i el e rece ca ghea^a, remar ca Maria Dmi- trievna. N-a^i plins, hitr-adevar ; numai eu am varsat lacrimi in fata lui. Vrea sa va incliida la Lavriki. Cum adica, nici la mine n-o sa ave|i voie sa veniti ? To|i bar- ba|ii sint nesimtitori, spiise ea in incheiere $i dadu din - cap cu inteles. ' . ā In schimb femeile Ā§tiu sa pre|uiasca Ipunatatea $i generozitatea, rosti Varvara Pavlovna Ā§i, lasindu-se in- ceti^or in genunchi in fa|a Mariei Dmitrievna, ii invalui intreaga statura obeza cu miinile Ā§i isi lipi fata de ea ā fa^a aceasta care zimbea pe furls, pe cind pe Maria Dmi- trievna Š¾ podideau din nou lacrimile. Iar Lavretki pleca acasS, se incuie in odaia valetului sau, se arunca pe divanā $i ramase a?a culcat pina dimi- neata. XLIV . A DOUA ZI ERA DUMINICA. DAN- gStifl clopotelor de utrenie nu-1 trezi pe Lavretki, deoarece el nu inchisese ochii toata noaptea, dar ii aminti Š¾ alta du- mmies, cind ā dupa dorinta Lizei ā mersese la biserica. Se sculS in grabsŠ¾ voce tainica ii spunea cS astSzi Š¾ va vedea in acela$i loc. IeĀ§i din casS, farS sS faca zgomot; po- runci sS se spunS Varvarei Pavlovna, care inca dormea, cS se va intoarce la amiazS Ā§i cu paĀ§i mari se indrepta incotro il chema dangatul acela monoton Ā§i trist. Ajunse devreme : in biserica nu era aproape nimeni; in strana, dascSlul citea din ceaslov;. intrerupt din cind in cind de tuse, glasu-i rasuna ritmic, ba scSzind, ba crescind. Lavretki se aciuS aproape de pridvor. Credincio^ii so- seau unul cite unul, se opreau, f$i faceau cruce,.se in-' chinau spre cele patru zari; pa?ii lor sunau in linijtea pustie, iar.ecoiil lor se ingina sub bolti. Š bSbuta ne- putincioasS, intr-un capot ponosit, cu glugS, Ā§edea in genunchi lingS Lavretki ?i se ruga cu osirdie; chipu-i zbircit, gSlbejit, fSra dinti .trSda o emotie puternica ; ochii sSi invapSiati .priveau neclintit in sus la chipurile zugravite pe iconostas ; mina-i costelivS ie$ea necontenit 150
din capot facea, rar ?i apasat, cite Š¾ cruce largS mare. Un |aran cu barba deasa, Ā§i cu chip posomorit, zbirlit Ā§i bo|it intra in biserica, se lasa dintr-o data cu amindoi genunchii pe lespezile de piatra si numaidecit incepu sa-$i faca grabit semnul crucii, aruncindu-si capul pe spate Ā§i scuturindu-1 dupa fiecare plecaciune. Fata lui $i toate mi?carile vadeau Š¾ durere atit de mare, incit Lavretki se hotari sa se apropie $i sa-l intrebe ce i se intimplase. Taranul se feri scurt in laturi Ā§i sāe uita la dinsul cu Š¾ privire speriata, aspra... āMi-Š° murit fecio- rulā, raspunse repede omul si se apuca din nou sa bata matanii... āCe poate inlocui, pentru ei, consolarea pe care le-o da biserica ?ā se gindi Lavretki Ā§i incerca $i el sa se roage ; dar inima-i era greoaie, inasprita, iar gin- durile ā plecate undeva departe. El Š¾ a^tepta pe Liza, care insa nu mai venea. Biserica se umplea de popor ; ea tot nu era. Incepu liturghia, diaconul ispravi de citit evanghelia, clopotele sunara pentru axion ; Lavretki se mi^ca putin mai inainte $i deodata Š¾ zari pe Liza. Ve- nise mai devreme decit dinsul, el insa n-o bagaseā de seama. Strecurata in spatiul dintre perete Ā§i strana, sta- tea nemiscata, fara sa-Ā§i roteascS privirile. Lavretki nu-Ā§i ridica ochii de la ea, pina la sfirĀ§itul liturghiei ; i$i lua astfel ramas buri de la dinsa. Poporul incepu sa se im- pra^tie ; ea insa raminea locului ; parea ca a?tepta sa piece Lavretki. In sfir^it, ea iĀ§i facu ultima data semnul _ crucii Ā§i pleca, fara sa priveasca in laturi ; era insotita de Š¾ camerista. Lavretki ieĀ§i in urma ei din biserica Ā§i Š¾ ajunse in strada. Liza mergea foarte repede, cu capul aplecaf $i cu voalul lasat pe fata. ā Ziua buna, Lizaveta Mihailovna, spuse Lavretki cu glas tare Ā§i cu Š¾ naturale|.e prefacuta, pot sa te conduc ? Ea nu-i raspunse nimic ; el pomi alaturi de dinsa. ā EĀ§ti multumita de mine ? Š¾ intreba cu vocea scS- zuta. Ai aflat ce s-a petrecut ieri ? ā Da, da, rosti ea in $oapta, a?a-i bine. Ā§i porni inca mai repede. ā EĀ§ti multumita ? Liza dadu doar din cap. ā Feodor Ivanici, incepu ea cu glas lini^tit^ dar scazut, vreau sa te rog ceva : sa nu mai vii la noi ; plcaca cit mai repede ; ne vom putea vedea mai tirziu, cindva 151
peste vreun an. Dar acum fa asta pentru mine, impline$- te-mi rugamintea, te rog. ā In toate Š»ŃŠµŠ°Šø sa-ti urmez cuvintul, Lizaveta Mi- hailovna ; dar oare ne vom despar|i asa ? N-ai sa-mi spui nimic ?... ' ā Feodor Ivanici, uite, dumneata mergi acum alaturi de mine... Si totuĀ§i e$ti aĀ§a de departe, asa departe de mine. $i nu numai dumneata, ci... ā Spune-ti gindul pina. la capat, te rog ! .izbucni Lavretki. Ce-ai vrut sa spui ? ā Poate ca vei auzi.. dar, orice-ar fi, uita-ma... nu, sa nu ma uiti, sa-ti aduci aminte de mine/ z ā Cum aĀ§ putea sa te uit... ā Destul, ramii cu bine. Nu ma mai urma. ā Liza, incepu Lavretki... ā Cu bine, cu bine ! rosti Liza, tragindti-$i voalul ?i mai j os $i porni inainte aproape in fuga. Lavretki se uita in urma ei Ā§i, plecindu-?i capul, se intoarse inapoi pe strada. Se .pomeni fata in fata cu Lemm, care mergea, de asemenea, cu palaria trasa pe ochi cu . privirea atintita in pamint. Se privira in tacere. ā Ei, ce mai spui ? grai in sfirsit Lavretki. ā Ce sa zic ? ii raspunse posac Lemm. Nu spun nimic. Totul a murit $i noi am murit (Alles ist todt.und iffir sind todt). Apuci la dreapta? ā La dreapta. ā Iar eu la stinga. Cu bine 1 ; Tn dimineafa urmatoare, Feod'or Ivanici pleca cu sotta la Lavriki. Ea mergea inainte, intr-o. careta cu Ada Ā§i cu Justine ; iar elin urma, intr-o trasura. Tot timpul dru- ; mului, feti^a cea dragala?a nu se indeparta de geamul caretei ; toate cele Š¾ minunau : satenii, babels, casele |Š°Š³Š°- fmtinile, cercurile de lemn de la gitul cailor intre hulube, zurgalaii Ā§i multimea ciorilor de cimp. Justine ' tmparta$ea aceea?i mirare,; Varvara-Pavlovna ridea de observatiile $i de exclamatiilelor. Era bine dispusa ; ina- inte de a pleca din ora^ul O... avusese Š¾ explicatie. cu sotulsau. . * ā¢ . ā ll;i inteleg situatia, ii spuse, iar el nu putu trage concluzia, dupa expresia ochilor ei inteligenti, ŠµŠ¹ ea-i 152 _ *
intelegea pe deplin situatia ; dar imi vei da dreptate cel pu|in intr-atit : ca traiul cu mine nu-ti va fi greu ; nu te voi plictisi, n-o sa te incomodez ; am vrut sa asigur Adei un viitor ; de altceva n-am nevoie. ā Da, Ji-ai atins toate felurile, grai Feodor IvaniciĀ» ā Acum nu doresc decit un singur lucru : sa ma ingrop pentru totdeauna intr-un fund de Ā£ara. Ve$nic voi tine minte bunatatea domniei-tale. ā Ptiu ! Destul! Š¾ intrerupse el. ā Si am sa ?tiu sa-fi respect independent ?i linistea, ispravi ea fraza dinainte ticluita. Lavretki se inclina adinc in fata ei. Varvara Pavlovna intelese ca, in sufFetul sau, soĀ£ul ii multume?te. A doua zi, spre'seara, ei sosira la Lavriki; peste Š¾ saptamina, Lavretki pleca la Moscova, lasind sotiei vreo cinci mii de ruble pentru intretinere ; iar a doua zi dupS plecarea lui Lavretki, aparu Pansin, pe care Varvara Pavlovna il rugase sa n-o uite in singuratatea ei. Ea il primi cum-nu se poate mai bine pina noaptea tirziu camerele inalte ale casei, pina Ā§i gradin a, rasunara. de sunetele muzicii, cintului $i ale discutiilor vesele in fran- tuzeste. Trei zile i$i prelungi Pansin vizita la Varvara Pavlovna ; luindu-$i ramas bun de la dinsa Ā§i stringindu-i cucaldura miinile minunate, el ii fagadui sa se ihtoarca foarte curind $i se tinu de promisiune. XLV LIZA AVEA Š CAMERA SEPARATA, mica ā la etajul intii in casa mamei sale ā curata, lumi- noasa...Avea un pat alb, ghivece de fieri prin unghere si in fata ferestrelor, Š¾ masa mica de scris, un-vraf de carji >i un crucifix pe pe?ete. Camera se numea odaia copiilor.. Aici se nascuse Liza. Intorcindu-se de la biserica, unde Š¾ vazuse Lavrefki, ea fScu rinduiala in odaia ei cu mai multa migala decit de obicei, ?terse praful pretutindeni, revazu caietele sale Ā§i scrisorile primite de la prietene $i le lega cu pan- glicuje, incuie sertarele, uda florile $i atinse cu mina fiecare floare, Toate le facu fara graba, fara zgomot, cu un fel de grija duioasa ?i lini$tita pe chip. ā¢ In sfirsit, se opri in mijlocul camerei, privi domol in jurul ei 153
apropiindu-se de masa deasupra.careia atirna crucifixul, se - lasa in genunchi ; iĀ§i. plecacapul pe' miinile-i incle^tate $i ramase nemi^cata; I Marfa Timofeevna intra in odaie si. Š¾ gasi in aceasta pozi|ie. Liza n-o. observa. Ba-tf inica ie^i in virful degetelor Ā§ij de dincolo de usa, tu$i de citeva ori tare. Liza se ridica in graba Ā§i iĀ§i sterse ochii, in care strain ceau lacrimi senine, lacrimi nevarsate inca. I ā Vad ^ca iarasi |i-ai. dercticat chilia, spuse Marfa Timofeevna, aplecindu-se mult deasupra unui ghiveci cu un trandafir tinar. Ce frumos miroase.! I Liza se uita ingindurata la matuĀ§a-sa; i ā Ce cuvint ai rostit.! Ā§opti ea. ā Ce cuvint, care ? Š¾ intreba cu vioiciune batrinica. Ce vrei. sa spui ? E groafcnic, rosti ea deodata,. aruncin- du-Ā§i boneta Ā§i aĀ§ezindu-se pe patul Lizei, asta-i peste . puterile mele : azi e a patra zi de cind fierb ca intr-un cazan ; nu pot sa ma mai prefac ca nu bag. de seam& nimic, nu pot sa vad cum te ingalbene^.ti, te usuci, plingi, nu pot, nu mai. pot. ā Ce-i cu mata,. matuĀ§ico ? . zise Liza. Eu n-am nimic... ą„¤ ā Nimic. ? izbucni Marfa Timofeevna. Asta s-o spui altera, nuāmie ! Nimic ! Dar cine a stat chiar acum in genunchi ? Genele cui sint inca umede de lacrimi ? Ni- mic ! Dar uita-te la tine,. ce-ai facut cu fa^a td, unde s-au dus ochii tai ? Nimic ! Parca nu Ā§tiu totul ? ā Va trece, matu^ica ; daft-mi un ragaz. ā | ā Va trece, dar cind ? Doamne Dumnezeul meu, std- pine ! Oare chiar. aĀ§a de mult 1-ai indragit ? Doar ii batrin, Lizocika. Bine, nu zic ba,e.un om bun, nu mu^ca. Ei, Ā§i ce-i cu asta ? Cu tofti sintem oameni buni. Lumea nu s-a ispravit cu el,, marfa de asta totdeauna se va gasi berechet. - ā Toate au sa treaca,. cum- spun, toafe au Ā§i trecut. " ā Asculta,. Lizocika,. ŃŠµ-am sa-ti zic, cuvinta dihtr-o' data Marfa. Timofeevna, a$ezind-o pe Liza linga dinsa pe patpotrivindu-i ba parulj ba nafeama. Asta fi se pare ntimai a$a, din iu^eala, -ca^durerii tale nu-i po$i gasi leacul. Eh, draga mea, numai moartea n-are leac ! Tu doar atit sa-ti- spui : ,,N-am sa ma las, iaca aĀ§a, dd-o-ncolo apoi singura. ai sa te miri cit de repede de u?or trece totul; Numai sa ahrabdare. 154
ā Matu?ico, ii raspunse Liza, mi-a trecut ; totul a trecut. ā A trecut ! Ce fel.de trecut ? ! lata ca $i s-a ascu^it ?i.nasucul, iar tu Š¾ tii una ?i buna ca totul a trecut. Bine a mai ātrecutā 1 ā Da, mi-a trecut, matusico, numai de-ai vrea sa ŃŠ¹ exclama Liza, cuprinsa de Š¾ insufle tire navalnica ?i se arunca de gitul Marfei Timofeevna. Scumpa matu- Ā§ica, fi-mi prietena, ajuta-ma, nu te supara, in^elege-ma... ā Dar ce-i cu tine, ce-d cu tine, maica ? Nu.ma speria, rogu-te ; acuĀ§i incep sa Ā£ip, nu ma privi aĀ§a ; spune-mi mai repede ce s-a intimplat ! ā Eu... Ou vreau... Liza i$i ascunse fa|a la pieptul Marfei Timofeevna... Vreau sa ma due la minastire, rosti ea cu glas inabu^it. Batrina tresari pe pat. ā Fa-$i cruce, maica, Lizocika, vino-ti in fire, ce-i cu tine, Doamhe fereĀ§te, ingina in sfirsit batrina, culca-te, scumpa mea, dormi pu^in ; toate Š¦-au venit din pricina nesomnului, draga mea ! ā Liza isi ridica capul; obrajii ii ardeau. ā Nu, matu^icS, spuse ea, sa nu vorbe^ti asa ; m-am hotarit, eu m-am rugat, i-am cerut Domnului sfatul ; totul s-a ispravit, s-a sfirsit via|a mea aici cu dumnea- ,voastra. 0 lec^ie ca asta n-a fost degeaba ; Ā§i nu-i nici intiia oara cind ma gindesc la asta. Nu mi-e dat sa fiu fericita : chiar cind speram la fericire, sim|eam Š¾ povara pe plopt. Imi dau seama de toate, Ā§i de pacatele mele Ā§i de ale altora, .$i cum a agonisit taticul bogafia noastra toate le $tiu. Toate acestea trebuie s& fie iertate, spalate prin rugaciuni. Imi pare rau- de matale, de mama, imi pare yau de Lenocika ; dar n-am ce face ; imi dau seama ca locul .meu nu-i aici. De la toate mi-am luat ramas bun, de ,1a toate cele din casa, pentru cea din urma data : ceva ma. cheama ; mi-e sila, nu vreau sa traiesc stinghera pe veci. SS nu ma impiedicaty, sa nu cauta|i a ma convinge, ajutati-ma, de nu ā tot am sa plec... Marfa Timofeevna Š¾ asculta pe nepoata sa cu groaz& in suflet. āŠ bolnava, aiureaza, se gindi batrina, trebuie sa tri- mi t dupa doctor ; dar dupa care ? Mai deunazi Ghe- deonovski il Uuda pe unul ; el minte intruna ā dar poate 155
ca de data asta a spus adevarul." Cind insa se convinse ca Liza nu-i bolnava nu aiureaza; cind la toate obiectiunile sale Liza Š¾ |inu una,Ā§i'buna, Marfa Timofe- evna se sperie ?i se mihni de-Š° binelea. ā Totu$i; nici nu ?tii,z scumpa mea, incerca ea s-o convinga, cum ii via$a-la minastiri ! Te vor hrani, draga, numai cu untdelemn prost de cinepa, de cel verde ; te vor imbraca in . albituri groase-groase ; te vor pune sa umbli prin frig ; Ā§i n-aj sa po|i indura, Lizocika. Toate astea ^i-au venit .de la AgaĀ§a ; ea |i-a impuiat capul. Dar ea a huzurit la inceput Ā§i s-a bucurat de via|a ; hu- zureĀ§te' $i tu. Lasa-nia cel pu|in sa mor lini^tita ?i .dupa aceea fa ce vrei. Dar cine a mai vazut a$a ceva, ca pentru asemenea bafba de |ap, Doamne iarta-ma, pentru un barbat sa mergi la minastire ? Ei, si daca |i-i atit de siia, du-te, roaga-te sfintului, da Š¾ slujba, dar nu-ti pune broboada neagra pe cap, Doamne Dumnezeule, 'Maica preacurata... $i Marfa Timofeevna izbucni intr-un plins amar. _ ā¢ Liza cauta s-o linisteasca, ii. Ā§terse lacrimile, plinse Ā§i ea, dar ramase neinduplecata. In deznadejde, Marfa Timo- feevna incerca s-o inspaiminte ; c-o sa spuna totul mai- ca-sii... dar nici asta hu ajuta la nimic. Numai in urma rugamin|ilor staruitoare ale batrinei, Liza se invoi sa-Ā§i "amine cu jumatate de an implinirea hotaririi ; in schimb Marfa Timofeevna se vazu nevoita sa-$i dea cuvintul ca Š¾ va ajuta Ā§i va capata incuviin|area Mariei Dmitrievna daca peste $ase luni ea nu-Ā§i va stramuta,. cumva, hotarirea. . . ā¦ Odata cu. venirea primelor gerurifcu toata fagaduiala data | de a se ingropa intr-6 fundatura, Varvara Pavlovna, aprovizionata cu baniĀ§ori, se muta la Petersburg, unde inchirie Š¾ locuinfa modesta, dar dragufa, gasita pentru dinsa de Pankin, care parasise gubernia O... inaintea ei. In vremea din urma acesta pierduse cu desavirĀ§ire simpatia Mariei Dmitrievna ; inceta brusc s-o mai viziteze Ā§i aproape nu mai parasea satul Lavriki. Varvara Pavlovna ,il subjugase, il subjugase cu adevarat: un alt cuvint nu poate arata mai bine puterea nemarginita, deplina Ā§i co1- pleĀ§itoare pe" care Š¾ avea asupra lui. 156
Lavre|ki petrecu iarna la Moscova ; iar in primavara anului urmator ajunse pina * la dinsul vestea ca Liza fusese tunsa calugari^a .la minastirea B., intr-un ŃŠ¾Š¦ in- departat al Rusiei.- EPILOG , AU TRECUT OPT ANI. DIN NOU A a venit primavara... Dar mai intii sa spunem in citeva cuvinte ce soarta au avut Mihalevici, Pansin. doamna La-, vrefkaia ā $i sa ne despartim de ei. Dupa multe pere- grinari,. Mihalevici si-a gasit in sfirĀ§it ocupafia care i se potrivea : a fost numit pedagogue! la Š¾ ?coala de stat. E foarte muljumit de soarta lui, iar elevii āil adoraā/desi 11 maimu|aresc pe la spate. Pankin a avansat mult in grad $i acum aspira la postul de director ; umbla puĀ£in cam incovoiat : se prea poate ca crucea Sf. Vladimir, care i-a fost conferita $i pe care Š¾ poarta la git, sa-l traga.in jos. Artistul din el a cedat in mod hotarit locul functionarului. Fata-i inca tinara s-a galbejit, parul i s-a rarit ; nu mai cinta, nu mai deseneaza, insa in taina se ocupa cu lite- ratura : a scris Š¾ comedioara, in genul ā'proverbelorā, Ā§i, deoarece to$i cei ce scriu āzugravesc" pe cineva sau ceva, a zugravit Ā§i el Š¾ cocheta si-$i cite$te pe ascuns comedioara la vreo doua-trei cucoane care-i arata buna- vointa. De casatorit, nu s-a casatorit, de$i i s-au ivit multe prilejuri stralucite. Deā vina a fost Varvara Pavlovna. Cit despre aceasta ā ca si odinioara, ea locuie$te la Paris : Feodor lyanici i-a dat Š¾ poliĀ£a ?i astfel iĀ§i ras- cumpara libertatea, scapind de eventualitatea ca ea sa se mtdarca iata$i pe neaĀ§teptate. A imbatrinit $i s-a ingra^at, totusi mai e dragu|a $i eleganta. Fiecare om i$i are un ideal : Varvara Pavlovna $i La gasit ŃŠµ-al sau in operele dramatice ale lui Dumas-fiul. Frecventeaza cu sirguinta .teatrul in ā¢ care se prezinta pe scena camelii bolnave de tuberculoza si sentimentale. Pentru ea, doamna Doche re- prezen ta culmea fericirii bmene^ti : intr-un rind, a declarat ca nu-i dore^te fiicei sale Š¾ ursita mai buna. Sa speram ca soarta Š¾ va scuti pe mademoiselle Ada de Š¾ asemenea fericire : dintr-un copil rumen $i durduliu, a ajuns Š¾ feti|a palida, cu plaminii slabi ; nervii ii sint de pe acum rava- 1S7
Ā§i|i. Numarul admiratorilor Varvarei Pavlovna a scSzut, dar ei n-au disparut; pesemne, pe unii ii va pastra pina la capatul vietii. In ultimul timp, cel. mai infocat dintre aceĀ§tia a fost un oarecare Zakurdalo-Skubirnikov, dintre mustacioĀ§ii din garda, ofi^er in retragere, un barbai de vreo treizeci opt de ani, cu Š¾ constitute neobi^nuit de robusta. Ffancezii care frecventeaza in mod obi^nuit salonul doamnei Lavrejkaia il numesc āZe gros taureau de IāUkraine* 1; Varvara Pavlovna nu-1 invita niciodata la seratele ei faimoase ; dar el se bucura de toate favoru- rile ei. Ā§i a?a... au trecut opt ani. Din ceruri a adiat din nou fericirea stralucitoare a primaverii, zimbind iara$i pa- mintului $i oamenilor ; sub mingiierea ei s-au ivit pre- tutindeni din nou florile, dragostea Ā§i cintecele. Ora$ulāO... s-a schimbat prea pu|in in cursul acestor opt ani ; 'insa casa Mariei Dmitrievna parca a intinerit : pere|ii sai, proaspat zugravit,; ieseau prietenos la iveala ; iar gea- murile ferestrelor. deschise pareau rumenite Ā§i straluceau in bataia asfinttului. Prin ferestre razbateau pina in strada izbucriirile navalnice ale unor glasuri tinere, zgomotoase, intr-o nesfir?ita cascada de risete. Parea ca toata casa clocote^te de via|a Ā§i ca veselia se revarsa din ea. Stapina casei de mult.a intrat in mormint : Maria Dmitrievna a murit la vreo doi ani dupa calugarirea Lizei. Nici Marfa Timofeevna n-a supravie^uit multa vreme nepoatei sale? Ele se odihnesc alaturi in cimitirul oraĀ§ului. Nu mai este pe lume nici Nastasia Karpovna ; timp de citiva ani, cre- dincioasa batrina mergea sa se roage in fiecare saptamina deasupra ramaĀ§ifelor paminte^ti ale prietenei sale..'. A venit vremea ca Ā§i qscioarele ei sa se a$eze in pamintul reavan. Dar casa Mariei Dmitrievna n-a ajuns pe miini straine, n-a ieĀ§it din neamul sau, cuibul n-a ramas pustiu. Se afla acolo Lenocika, fata frumoasa Ā§i zvelta acum, Ā§i logodnicul ei ā un ofi^er blond de husari; fiul Mariei Dmitrievna, casatorit de curind la Petersburg, sosit cu tinara-i sote ca sa petreaca in O... ; sora sofiei sale, eleva de pension de Ā§aisprezece ani, cu obrajii rumeiii Ā§i cu ochii senini ; Ā§urocika cea micu^a, care de asemenea a crescut Ā§i s-a facut frumoasa ā iata tineretul care cu risetele $i ā¢ cu vorbele sale umplea zidurile casei Kalitinilor. Aici toate * Taurul- cel gras din Ucraina (frJ. 158
s-au schimbat, totul s-a prefacut dupa chipul noilor loca- tari, Valeri tineri si imberbi,ā glumeti si ghidusi au luat locul batrinilor servitori gravi de altadata. Acolo unde se plimba cindva agale Rosea cea grasa, doi prepelicari fac un taraboi cumplit, sarind de pe un divan pe altul. In grajd au aparut niste buiestri vinjosi, rotasi aprigi. laiurasi info- cat i cu coamele impletite cai de caJarie cazace^ti. Orele gustarii de dimineata, ale prinzului si ale cinei s-au in- curcat $i s-au amestecat ; dupa expresia vecinilor, acolo s-au statornicit āobiceiuri nemaivazute". - In seara despre care-i vor ba, locatarii casei Kalitin (cel mai mare dintr-insii, logodnicul Lenocikai,' avea nu- mai douazeci si patru de ani) se indeletniceau cu un joc proa putin complicat. dar, judecind dupa hohotele gene- rale. foarte distractiv ;.ei alergau prin camere, jucindu-se dc-a prinseleaf Ciinii, la tel, alergau $i latrau ; iar canarii din coliviile atirnate in fata ferestrelor cintau de-Ā§i rupeau pieptul, care mai de care, sporind galagia cu ciripitul lor strident. In toiul acestei pctreceri asurzitoare in fata porfii se opri Š¾ trasura ŃŠŠæŠ¹ de noroi, iar un barbat de vreo patruzeci si cinci de ani, in haina de calatorie, cobori din ea sifrftmase cu prins de nedumerire. Statu un timp nem-iscat, invalid casa cu. Š¾ privire atenta, intra pe parti-a. in curte si urea scarile cu pa$i rari. tn antreu nu-1 intimpina nimeni, insa usa salii se deschise dintr-o data- larg : prin ea tt?m ^urocika, imbujorata, >si, cit ai clipi, in urma ci navali cu strigate asurzitoare Š¾ ceata de tineri. Fata se opri ca din senin si se domoli la vederea necu- noscutului. Insa ochii senior, atmti|i asupra lui, il priveau cu acca$i bllndete. Fcjele proaspete riu incetara sa rida. Fiul Mariei Dmitrievna se apropie de oaspete $i-l intreba cu amabilitate ce doreste. ā Sint Lavretki, rosti oaspetele. Un strigat unanim se auzi drept raspuns ā $i nu pen- tru ca toti tinerii se bucurau de sosirea acestei rude in- departate, aproape uitate, ci pur $i simplu pentru ca ei erau gata sa glumeasca $i sa se bucure cu orice prilej. In data ā¢ Lavretki iju incon jurat : ca veche cuno^tinfa/ Lenocika se infafisa cea dintii, asigurindu-1 ca inca putin Ā§i 1-ar fi recunoscut numaidecit ; apoi ii prezenta pe cei- lalth recomandind pe fiecare, chiar $i pe logodnicul sau, cu numele cel mic. Toata droaia se indrepta prin sufra- gerie spre salon. In amindoua camerele erau schimbate 159
tapetele, insa mobila ramasese aceeaĀ§i. Lavretki recu- noscu pianul. Pina Ā§i ghergheful de la fereastra era acelaĀ§i fara sa i se fi schimbat nici pozitia, avirid aproape aceea^i broderie neispravita de acum opt ani. L-au poftit. intr-un fotoliu confortabil; cu to|.ii se aĀ§ezara cuviincios >in jurul lui. Intrebarile, exclamatiile, povestirile incepura sa curga.pe intrecute.. ā De mult nu v-am mai vazut, remarca cu naivitate Lenocika, Ā§i nici pe Varvara Pavlovna n-am vazut-o. .ā Ba bine ca nu ! se pripi sa spuna fratele sau-. Eu ā¢te-am dus la Petersburg, iar Feodor Ivanici a statmereu la Jara. ā Da, de atunci mamica a murit. ā Marfa Timofeevna, spuse fpurocika. ā¢ ā $i Nastasia Karpovna, adauga Lenocika, Ā§i mon- sieur Lemm... ā Cum ? $i Lemm a murit ? intreba Lavretki. ā¢ . ā Da, ii raspunse tinarul Kalitin, de aici a piecat la Odesa ; se zice .ca cineva 1-a ademenit acolo, unde a Ā§i murit. ā Nlt. Ā§ti|i, dupa moartea lui s-au gasit ceva piese muzicale ? * . . , ā Nu Ā§tiu ; e pu$in probabil. Cu to|ii tacura Ā§i schimbara priviri fugare. Un noura? de tristete se a^ternu peste fe^ele tinere. ā Motanul Matros insa' mai traieĀ§te, zise deodata Lenocika. ā $i Ghedeonovski traieĀ§te, grai fratele sSu. La auzul numelui de Ghedeonovski, rasuna dintr-o data un ris unanhn. ā Da, traieste Ā§i minte ca totdeauna,* urma fiul Ma- riei Dmitrievna, Ā§i, inchip'ui|i-va, zburdalnica asta (el arata spre eleva de pension, sora so|iei sale) ieri i-a pre- sarat piper in tabachera. ā Sa fi vazut cum a stranutat. I izbucpi Lenocika, Ā§i risul navalnic rasuna din nou. ā : ā Nu demult am primit veĀ§ti despre Liza,, zise tinarul Kalitin,. Ā§i iara?i tacura cu td|ii. Ā£e simte bine, sanatatea ei se restabile^te treptat. ā Se afla tot la aceeaĀ§i minastire ? intreba anevoie Lavretki.. . ā ā¢ Tot. ā Va serie ?
ā Nu, niciodata ; veĀ§tile ajung pina la noi prin fel de fel de oameni. Se lasa Š¾ tacere brusca, adinca. ,.A zburat pe deasupra noastra ingerul taceriiā, se gindira cu tof.ii. ā N-ap. dori sa mergeti in gradina ? il intreba Ka- litin pe Lavretki. E foarte frumoasa acum, deĀ§i nu prea. ingrijita. Lavretki ieĀ§i in gradina cel dintii lucru care-i atrase luarea-aminte a fost banca, aceeasi banca pe care petre- cuse cindva cu Liza citeva clipe fericite, ce nu se mai puteau intoarce. Banca se innegrise, se strimbase. El insa Š¾ recunoscu ; iar inima ii fu cuprinsa de un senti- ment neasemuit de dulce si de amar : tristetea vie a tine- retii disparate, a fericirii de care te-ai bucurat cindva. Inconjurat de tineri* Lavretki se plimba pe alei ; teii imbatrinisera _Ā§i crescusera in ultimii opt ani ; umbra lor se facuse si mai deasa. In schimb toate tufele se inal- tasera, zmeuri^ul ajunsese plin de putere, alunisul se salbaticise cu totul si pretutindeni mirosea a vreascuri. a. padure, iarba, liliac. ā Uite aici ne-am putea juca ,,de-a patru colturi", exclama deodata Lenocika, intrind intr-o poienita verde, inconjurata de tei. dealtminteri sintem tocmai cinci. ā Dar pe Feodor Ivanici 1-ai uitat ? observa fratele ei. Ori nu te-ai numarat pe tine. t Lenocika ro.^i un pic. ā Dar dare Feodor Ivanici, la anii lui, poate... in- cepu ea. ā Va rog, jucati-va. se grabi sa spuna Lavretki, de mine sa nu va Š¾ŃŠøŃŠ°Š¦. Š sa ma simt mai bine $tiind ca nu va stingheresc. Iar de distrat, n-avep cu ce sa ma dis- trati ; eu $i cei ca mine, batrinii, avem Š¾ indeletnicire pe care voi inca n-o cunoaĀ§teti $i care nu poate fi inlocuita cu nici Š¾ alta distract-ie : amintirile. Tinerii il ascultara pe Lavretki cu un respect prietenos, dar putin ironic, parca le-ar fi vorbit un profesor, dintr-o data se risipira Ā§i fugira in poiana ; patru se mis- tuira pe sub copaci, iar unul ramase la mijloc ā si jocul incepu. Lavretki se intoarse in casa, intra in sāufragerie, se apropie de pian Ā§i atinse Š¾ clapa ; se auzi un sunet slab, insa limpede, care vibra tainic in inima lui ; cu nota asta incepea melodia inspirata cu care, demtilt, in acea noapte fericita, Lemm, raposatul Lemm, il entuziasmase 161 ā Un cuib de nobili
atit de mult. Apoi Lavretki trecu in salon si multa vreme nu mai ieĀ§i de acolo. In odaia aceasta, unde atit de des Š¾ vazuse pe Liza, chipul fetei ii aparea mai viu. I se parea ca deslu$e$te in juru-i. urinele prezen tei ei. . Dorul dupa ea il cuprinse eu a tristete grea ehinui- toare, lipsita de tihna pe care Š¾ aduce moartea. Liza mai traiay undeva departe, Š¾ viafa stinsa ; se gindea la dinsa ca la Š¾ fiinta vie- nu putea recunoa^te pe fata iubitS. cindva in vedenia aceea confuza, palida. invest- mintata in odajdii monahale si inconjurata de valurile fumului de tamile. Nici Lavretki nu s-ar fi recunoscut, daca s-ar fi putut privi, aĀ§a cum Š¾ vedea pe Liza in inchipuirea sa. In cei opt ani, se petrecuse in cele din - urma Š¾ schimbare m viafa luL acea schimbare pe care multi nu Š¾ incearca, dar fara de care nu pofi sa ramii pina la sfir^it un om de treaba. intr-adev&r, Lavretki incetase de a se mai gindi la fericirea lui personala, la telurile sale egoiste. El se lini^tise .si ā de ce sa tainuim. adevarul ? ā imbatrinise, nu numai cu fa-^a $i cu trupul, ci $i cu sufletul. Sa. pastrezi. pina la balrinete Š¾ inima tinara, cum spun unii, este greu si totodata aproape caraghios. Poate sa fie multumit eel ce nu Ā§i-a pierdut credinja in bine, statornicia voinfei si dorinfa de a munci ! La- vretki avea dreptul sa se soeoteasea multumit : el ajun- sese cu adevarat un bun gospodar, invatase cu adevarat sa are pamintul si nu se straduia numai pentru sine ; pe cit era cu putinta, ocrotea si imbunatatea traiul tara- nilor sai. Lavretki ie$i din casa Ā§i intra in gradina. Se a$eza pe banca ce-i era cunoseuta ā in acest loc drag, in fata casei unde, pentru cea din urma oara isi intinsese zadar- nic miinile spre potirul tainic in care spumega .si selipea vinul auriu al desfatarii ā el. pribeagul singuratic, far& adapost, isi intoarse privirile spre via|a lui trecuta, in chiotele vesele ale tinerei generafii care-i luase locul. Inima i se intrista, fara sa fie grea sau indurerata. De regretat, avea ce regrcta : dar n-avea de ce sa-i fie ru^ine. āJucati-va, veseliti-va, cre$teti, tinere viastare, se gindea el, fara nici Š¾ umbra de amaraciune, via|a va sta in fata $i veti trai mai uĀ§or. N-o sa fi^x nevoiti, ca noi, sa va cautafi drumul, sS luptati. sa cade|i Ā§i sa va ridicati in mijlocul beznei. Noi n-am. cautat decit sa ne salvam ā Ā§i citi din noi nu s.-au salvat 1 iar voua 162 l
vi se cade sa facet! treaba, sa munci|i, binecuvintarea celor de-alde noi, a batrinilor, va fi cu voi. Iar mie, dupa ziua de astazi, dupa sim^amintele incercate, nu-mi ramine decit. sa va salut pentru ultima data; $i, de?i cu tristeje, totu?i fara invidie, fara nici un fel de ama- raciune, sa spun ca incheiere, ca unul ce-$i a^teapta in lini^te sfirĀ§itul : Ā«Fii binevenita, batrinete singuratica ! Mistuie-te, pina la urma, via|a zadarnica !Ā»ā Lavre|ki se ridica $i se indeparta inceti^or. Nimeni nu-1 observa, nimeni nu-1 retinu. Strigatele vesele rasu- nau $i mai tare in gradina, dincolo de peretele verde, de nepatruns al teilor inalti. Se urea in trasura $i po~ runci vizitiului sa-1 duca acasa, in pasul domol al cailor. * ,,$i sfirsitul ? poate va intreba cititorul deceptionat. Ce s-a mai intimplat cu Lavretki ? Cu Liza ?ā Ce sa spun despre ni^te oameni inca vii, dar care au renuntat la framintarile paminteĀ§ti ? Pentru ce ne-am intoarce la ei ? Se zice ca Lavretki s-a dus la minastirea cea in- departata, in care se retrasese Liza, Ā§i a vazut-o. Mer- gind de la Š¾ strana la alta, ea a trecut pe aproape de dinsul cu mers masurat, smerit Ā§i grabnic de calugarita, dar nu 1-a privit. Numai genele ochiului inters spre dinsul au tresarit abia perceptibil. Numai fata-i trasa s-a aplecat $i mai mult, iar degetele miinilor sale incruci- sate, infasurate de matanii, s-au strins Ā§i mai tare. Ce-au gindit, ce-au simtit amindoi ? Cine Ā§tie ? Cine poate sa spuna ? in viata exista asemenea clipe, ase- menea simtiri... Poti doar sa le pomeneĀ§ti ā si sa treci mai departe. 1858
Priina iubire In romanejte de STEFANA VELISAR TEODOREANU . ISABELA DUMBRAVA ?i MIHAIL COSMA Lui P. V. Annenkov
Oaspe^ii plecasera de mult. Orologiul b-atuse ora doua- sprezece jumatate. Numai stapinul casei, cu Serghei Nikolaevici si cu Vladimir Pbtrovici, ramasesera in odaie. Stapinul casei suna si porunci sa se stringa masa. 'ā AĀ§adar, ne-am in|eles, spuse el, asezindu-se mai adinc in fotoliu Ā§i aprinzindu-$i Š¾ ^igai'd cle foi. Fiecare dintre noi trebuie sa istoriscasca povestea primei lui iubiri. incepe dumneata, Serghei Nikolaevici. Acesta, un barbat blond, scund Ā§i rotofei, cu fa|a bu- calata, se uita intii la gazda, apoi isi ridicS ochii in tavan, . ā Eu n-am avut Š¾ prima iubire, spuse el, in sfirsit, eu am inceput de-Š° dreptul cu a doua. ā Cum a$a ā¢? ā Foarte simplu. Cam la optsprezece ani, mi-a pla- cut pentru intiia oara Š¾ domni^oara destul de draguja, dar i-am facut curte a$a, ca $i cum faptul acesta nu ar fi fost ceva nou pentru mine, intocmai a$a cum am facut curte mai tirziu $i altora. La clrept vorbind, am fost indragostit, pentru prima Ā§i ultima oara, cam pe la Ā§ase ani. de da- daca mea, dar e atita timp de atunci, incit amanuntele despre legaturile care au fost intre noi mi s-au Ā§ters din minte. Ā§i, dealtminteri, chiar de nu le-as fi uitat, pe cine ar putea interesa a$a ceva ? ā Ce e de facut atunci ? incepu gazda. Nici eu nu am prea multe lucruri interesante de povestit despre prima mea iubire : nu m-am indragostit de nimcni inainte de a Š¾ cunoaste pe Anna Ivanovna, actuala mea so|ie, si intre noi totul a mers ca pe roate ; ne-au logodit pSrintii, in curind am inceput sa ŠæŃ iubim unul pe altul $i, fara sa mai tara- g&nim, ne-am. cSs&torit. Povestea mea se poate spune in dou5 cuvinte. Trebuie sa va marturisesc, domnii mei, 106
ca, punind problema primei iubiri, eu pe dumneavoastra holteii, nu zic batrim, dar nici chiar tineri, m-am bizuit. Poate. ca dumneata, Vladimir Petrovici, ai sa ne delecvezi cu ceva ? ā Prima mea iubire, in adevar, este una dintre cele mai pu|in obisnuite, raspunse, Ā§ovaind, Vladimir Petro- vici, un om de vreo patruzeci de ani, cu parul negru inspicat cu fire carunte. ā A !... facu gazda-, dinipreuna cu Serghei Nikolaevich Cu atit mai bine... PovesteĀ§te-ne... ā Fie... adica nu : eu nu prea am darul de a povesti ; . tot ce as spune ar fi prea rece si scurt, ori prea lung Ā§i searbad. Dar, daca-mi permiteti, voi serie tot ce-mi amintesc intr-un caiet si va voi citi alta data. La inceput, prietenii nu primira, dar Vladimir Pe- trovici ramase nemduplecat. Dupa doua saptamini, se in- tilnira din non Ā§i Vladimir Petrovici s-a ^inut de fagaduiala. Iata ce era scris in caietul lui : I AVEAM PE ATUNCI VREO SAISPRE- zece ani. Era in vara anului 1833. Locuiaxn la Moscova, la parinŠ© mei. Ei inchiriasera Š¾ vila in apropierea barierei Kalujskaia, peste drum de parcul Neskucinii. Ma pregateam pentru universitate, dar inva|am foarte putin $i fara nici Š¾ graba. Nimeni nu-mi stinjenea libertatea. Faceam ceea ce voiam, mai ales dupa ce nia despart-isem de preceptorul meu, un francez, care nu se putea obisnui in nici un chip cu ideea de-Š° fi cazut āŃŠ° Š¾ bomba" (comme une bornbe) in Rusia $i, cu Š¾ mutra indir jita, statea trintit in pat zile intregi. Tata se purta cu mine blind $i nepasator ; maica- mea nu se ocupa de mine aproape deloc, cu toate ca nu mai avea alti copii in afar a de mine ; dar alte griji Š¾ co- pleĀ§eau. Tatal meu, om inca tinar Ā§i foarte frumos, se casatorise cu ea din interes ; mama era cu zece ani mai in virsta decit el. Maica-mea ducea Š¾ viata trista : era mereu nelini^tita, geloasa, necajita, dar nu in fafa tatei ; se temea mult de dinsul, iar el raminea rece, sever si distant... N-am vazut un om mai dominator, mai stapin pe el in- suĀ§i, de un calm mai elegant. 167
N-am sa uit niciodata primele saptamini petrecute la Vila. Timpul era minunat ; noi ne mutaseram din ora$ la 9 mai, chiar in ziua unui sfint Nicolae. Ma plimbam cind in gradina vilei noastre, cind prin Neskucinii sau dincolo de bariera ; luam cu mine cite Š¾ carte, de pilda : cursul lui Kaidanov *, dar il deschideam destul de rar, mai degraba recitam cu glas tare versuri, din care $tiam multe pe din- afara ; singele fierbea in mine ?i inima imi zvicnea atit de dulce Ā§i fara noima, de parca tot a?teptam ceva ; sim- Ā£eam Š¾ nelamurita teama, ma minunam de orice Ā§i-mi erau toate sim|urile treze ; inchipuirea mea se juca cu mine si se rotea mereu. in jurul acelora$i ginduri, ca lastunii in jurul clopotni^elor, diminea|a. Visam, ma in- tristam chiar incepeam sa pling, dar printre lacrimile tristetea care-mi invaluiau sufletul din pricina vreunui vers melodios sau' a unei seri frumoase razbatea, ca iarba de primavara, simtamintul plin de bucurie al vietii tinere si clocotitoare. ā¢ Aveam ,un calut de calarie. Ii puneam Ā§aua si piecam singur. la intimplare, cit .mai departe ; ma avintam in galop si imi inchipuiam ca sint un cavaler medieval pornit la lupta vitejeasca (ce voios imi vijiia vintul pe la urechi!) sau, ridicindu-mi privirea spre cer, sorbeam lumina lui stralucitoare si azurul in sufletul meu larg deschis. Imi amintesc ca pe atunci, imaginea femeii si a dra- gostei nu mi se infa|i?ase niciodata deslu^it in inchipuire, dar in tot ce gindeam, in tot ce sunbeam, se ascundea pre- simtirea semicon^tienta Ā§i pudica a ceva necunoscut Ā§i ne- spus de dulce, feminin... Aceasta presim^ire plina de a^teptare imi patrundea toata fiinta, facea una cu ea, luneca prin toate vinele mele, in fiecare strop de singe... Ā§i era sortita sa se implineasca foarte curind. Conacul nostru era alcatuit dintr-o casa boiereasca de lemn, cu coloane, Ā§i din doua pavilioane scunde ; intr-unul din ele, cel din stinga, se afla un mic atelier de tapete ieftine; adeseori ma duceam pe acolo sa privesc cum vreo zece baie|andri slabi si ciufulifl, in halate mur- dare si cu chipurile istovite, sareau intruna pe pirghiile de lemn, care apasau bucatelele patrate de scindura ale T Kaidanov, I. K. ā scriitor pedagog rus (din prima jtuna- tate a secolului al XlX-lea), cunoscut prin manualele sale de is- torie (nota red.). 168
presei $i in acest fel, prin greutatea trupurilor lor firave; imprimau' modelele pestrite pe tapete. Pavilionul din dreapta era gol si de inchiriat. Intr-o zi, la vreo trei saptamini dupa 9 mai, obloanele de la ferestrele acestui pavilion se deschisera $i in pervazuri aparura chipuri de femei ; se instalase acolo Š¾ familie necunoscuta. Imi aduc aminte ca maica-mea 1-a intrebat in aceea^i zi, la prinz, pe majordom, cine erau vecinii noĀ§tri cei noi Ā§i, aflind nu- mele : printesa Zasckina, spuse mai intii, cu un fel de respect : ā A ! Printesa... Ā§i apoi adauga : Trebuie sa fie vre- una saraca. ā A venit in trei birji, spuse majordomul, intinzind cu mult respect Š¾ tava, nu are trasura proprie Ā§i mobila este dintre cele mai prdaste. ā Da, raspunse maica-mea, totu^i ar putea fi si mai rau. Tata ii arunca Š¾ privire de ghea^a Ā§i ea tacu. Intr-adevar, printesa Zasekina nu putea sa fie Š¾ femeie bogata ; pavilionul pe care-1 inchiriase era atit de dara- panat, mic si scund, incit oameni cit de putin instariti n-ar fi primit sa locuiasca in eL Dealtfel mie, atunci, toate mi-au intrat pe Š¾ ureche Ā§i mi-au ieĀ§it de cealalta. Titlul de printesa nu ma impresiona deloc, caci citisem, nu demult, Hofii lui Schiller. . II AVEAM OBICEIUL SA COLIND IN fiecare seara gradina noastra, cu Š¾ pusca in mina Ā§i sa pindesc ciorile. Demult nu puteam suferi aceste pasari pradalnice, prudente si viclene. In ziua de care am po- menit mai sus, m-am dus, ca de obicei, in gradina, dar in zadar am cutreierat toate aleile (ciorile m-au simfit si au- inceput sa croncaneasca de departe). Fara sa vreau, m-am apropiat de garduletul care despartea de fapt, do- meniile noastre de ingusta fiĀ§ie de gradina, care se in- tindea in dosul pavilionului din dreapta, de care tinea. Umblam cu privirile in pamint. Deodata, aud niĀ§te gla- suri; ma uit peste gard si ramin pironit... Un tablou ciu- dat se infatiĀ§a ochilor mei. 169
- La ci^iva pa?i de mine, intr-un lumini?, printre tu- fi?urile verzi de zmeura, statea Š¾ fata inalta ?i sub^ire, imbracata intr-o rochie trandafirie cu dungi, ?i legata cu Š¾ basma alba pe cap ; in jurul ei se ingramadeau patru tineri, iar ea ii batea peste frunte, unul dupa altul, cu florile acelea marunte cenusii, al caror nume nu-1 cunosc, dar care sint bine cunoscute de copii : acele flori in forma de sacule^e rotunde care se sparg cu zgomot, cind le lo- ve?ti de ceva tare. Tinerii i?i intindeau cu atita plScere frun^ile, iar in mi?carile fetei (o vedeam numai dintr-o parte) era ceva atit de fermecator, de dominator Ā§i min- giios,4 de Ā§agalnic Ā§i dragala?, incit era cit pe ce sa |ip de uimire ?i de incintare ; cred ca as fi dat orice pe lume, numai ca aceste degete frumoase sa ma loveasca pe mine in frunte. Pu?ca imi alunecase in iarba, uitasem totul, sorbeam din ochi acest trup mladios si gitul gingas, ?i mii- nile frumoase, ?i parul blond, u?or ciufulit, lasat sa cada slobod de sub basmaua alba, ?i ochii aceia iste|i, pe ju- matate inchi?i, cu gene lungi umbrind obrazul fraged... ā Ei, tinere, tinere, rasuna Š¾ voce necunoscuta, alaturi de mine, oare se cade sa priveĀ§ti a?a domniĀ§oarele pe care nu le cuno?ti ? Eu am tresarit ?i am inlemnit... Aproape de mine, dincolo de gard, statea un om cu parul negru tuns foarte scurt ?i ma priv.ea ironic... In aceea?i clipa, se intoarse spre mine ?i fata... Am vazut ni?te ochi mari cenu?ii, intr-o fa|a plina de via^a ?i de vioiciune, ?i deodata, aceastd fa|a izbucni in ris, din^ii albi stralucira, sprincenele se ridicara hazliu... Am sim|it singele navalindu-mi in obraji, mi-am luat pu?ca de jos Ā§i am pornit in goana spre odaia mea, urmarit de hohote de ris rasunatoare, dar lipsite de rautate. M-am aruncat pe pat Ā§i mi-am acoperit fa}a cu miinile. Inima imi sarea din piept; imi era ru?ine, dar eram vesel : Š¾ tulburare necunoscuta pina atunci ma napadea. Dupa ce m-am odihnit, m-am pieptanat, m-am periat ?i am coborit sa iau ceaiul. Chipul tinerei fete nu ma parasea, inifna incetase sa-mi mai bata atit de puternic Ā§i mi se stringea plina de duio?ie. ā Ce-i cu tine ? ma intreba tata deodata. Ai impu?cat vreo cioarS ? ' Eram gata sa-i povestesc totul, dar m-am stapmit Ā§i am zimbit in sinea mea. Inainte de a ma culcax m-am po- 170
menit ca ma invirtesc. de trei ori intr-un picior, fara sa stiu pentru ce, apoi āmi-am pomadat parul, m-am culcat si am adormit dus toata noaptea. In zori, am deschis Š¾ clipa ochii, am ridicat capul, m-am uitat, plin de fericire, in jurul meu $i am adormit din nou. Ill āCUM A? FACE SA-I CUNOSC ?ā A a lost primal meu gind cind m-am trezit dimincata. inainte de a lua ceaiul, m-am indreptat spre gradina, dar nu m-am apropiat de gard .?i n-am vazut pe nimeni. Dupa ceai am trecut de citeva ori pe strada din fata vilei, in stis ?i in jos, privind de departe ferestrele... Mi s-a parut ca vad dupa Š¾ perdea chipul ei .si, prins de teama, m-am mdepartat... ,,Totu$i trebuie s-o cunosc, ma gindeam plimbindu-ma fara tel pe cimpia nisipoasft, care se intin- dea in faja parcului Neskucinii. Dar in ce fel ? Aceasta este intrebarea !ā Imi aminteam cele mai mici amanunte ale intilnirii de ieri si Š¾ vedeam ca aievea in fata mea rizind, asa cum risese ea de mine... Dar, in timp ce ma f ramin tam si imi tot faceam tot felul de planuri; soarta imi purta de grija. In lipsa mea, mama primise de la noua ei vecina un bilet pe Š¾ hirtie centime, cu Š¾ pecete de ceara ro^ietica, a?a cum se obi$nuieste sa se punS numai pe scrisorile oficiale ?i pe sticlele de vin ieftin. In acest bilet, scris negligent, intr-o limb# care trada lipsa de cultura, prinfesa Š¾ ruga pe maica-mea sa Š¾ ia sub protecfia ei. Mama, dupa cum spunea printesa, era in bune relatii cu -oameni important!, de care depindea soarta printesei Ā§i a copiilor ei, deoarece era incurcata in procese foarte complicate.........Eu ma adri- sez dumitale, scria ea, ca Š¾ doamna nobela catre Š¾ alta doamna nobela si afara de asta. profitez de acest prilej...ā Ā§i sfinjea cenndu-i mamei ingaduin|a de a-i face Š¾ vizita. Š gasisem pe maica-mea destul de indispusa : tata nu era acasa ^i ea nu avea cui sa ceara un slat. Nu putea sa nu raspunda unei ādoamnc nobeleā, si mai ales unei printese, dar nu ?tia cum sfi-i raspunda ; i se paru nepotrivit sa-i serie un bilet in limba franceza, insa nici mama nu cu- no?tea prea bine oi'tografia rusĀ£ ā i$i dftdea seama de 171
aceasta ā si nu voia sa se compromita. Se bucura de veni- rca mea si ma trimise imediat la printesa sa-i explic prin viu grai ca mama mea e gata oricind sa-i facaj in masura posibilita^ilor, un serviciu excelentei-sale, si Š¾ roaga sa binevoiasca sa pofteasca la dinsa pe la ora unu. Implinirea atit de nea^teptata Ā§i cu atita repeziciune a dorinjelor mele cele mai tainice ma bucura si ma infricoĀ§a totodata ; dar .mi-am ascuns emo|ia care ma cuprinsese $i m-am dus in camera mea, ca sa-mi pun Š¾ cravata noua $i Š¾ alta haina ; pe acasa mai umblam intr-o tunica de Ā§coala, cu gulerul ca- masii rasfrint peste ea, ceea ce ma stinjenea grozav. IV IN ANTREUL INGUST Ā§1 murdar al pavilionului, unde am intrat cu un fior involuntar in tot trupul, ma intimpina un servitor batrin Ā§i carunt, cu fafa intunecata, aramie, cu ochi mici Ā§i umezi, ca de pore, cu timplele Ā§i fruntea brazdate de ni$te zbircituri atit de adinci, cum nu mai vazusem in via|a mea. Ducea intr-o farfurie resturile unei scrumbii Ā§i, impingind cu piciorul usa care dadea in cealalta camera, imi spuse rastit : ā. Ce vrei ? ā E acasa printesa Zasekina ? il intrebai eu. ā Vonifati 1 striga de dupa Š¾ u$a Š¾ voce ascu^ita de femeie. Servitorul se intoarse tacut cu spafele la mineā ii ā¢ vazui livreaua roasa, pe care mai ramasese numai un sin- gur nasture cu emblema ruginita ā Ā§1 se duse, dupa ce puse farfuria pe jos. ā Ai fost la circumscript-ie ? urma acela^i glas de fe- meie. Servitorul mormai ceva neinteles. Ce ?... A venit cineva ? se auzi din nou. Cucona^ul de alaturi 1 Ei, pof- teĀ§te-l ! ā Poftiti in salon, imi spuse servitorul, aparind din nou inaintea mea Ā§i ridicind farfuria de jos. Mi-am dres finuta Ā§i am intrat in āsalon". Ma pomenii intr-o camera destul de mica ^i cam nein- grijita, cu mobila saracacioasa si care parea a$ezata in pripa. Linga fereastra, intr-un fotoliu cu Š¾ lezematoare 172
rupta, Ā§edea Š¾ femeie de vreo cincizeci de ani, cu parul neacoperit, urita, imbracata intr-o rochie veche verde cu Š¾ basma de Una pestri|.a in jurul gitului. Ea isi pironi asupra mea ochii ei mici ?i negri. Ma apropiai de dinsa Ā§i ma inclinai. ā Am cinstea sa vorbesc cu printesa Zasekina ? ā= Eu sint printesa Zasekina ; sinteti fiul domnului V. ? ā Da. Am venit la dumneavoastra cu Š¾ insarcinare din partea mamei mele. ā Luafi loc, va rog. Vonifati ! Unde sint cheile mele, nu le-ai vazut ? I-am comunicat doamnei .Zasekina raspunsul mamei mele la biletul pe care i-1 trimisese. Ea ma asculta, ba- tind cu degetele ei groase Ā§i rosii in pervazul ferestrei, yi, cind terminal, din nou isi pironi ochii asupra mea. ā Foarte bine, vin negreĀ§it, spuse ea in sfir?it. Dar ce tinar eĀ§ti ! Ce virsta ai ? Imi dai voie sa te intreb ? ā Saptesprezece ani, am raspuns eu, cu Š¾ ezitare in- vol un tar a. Printesa scoase din buzunar niste foi de hirtie scrise si pa tale cu grasime, le duse in dreptul nasului $i incepu sa le cerceteze. ā Frumosi ani, zise ea deodata, intorcindu-se si foin- du-se intruna pe scaun. Te rog sa Iasi deoparte orice eti- cheta. Mie imi place simplitatea. āSi inca prea multā, gindii eu, privind fara voia mea cu dezgust infa|iĀ§area ei prea pu^in atragatoare. In acea clipa, usa cealalta a salonului se deschise brusc Ā§i in prag se ivi fata pe care Š¾ vazusem in ajun in gradina. Ea ridica u$or mina $i un zimbet zeflemitor trecu iute pe fafa ei. ā Iat-Š¾ si pe fiica mea, spuse printesa aratind-o cu cotul. Zina, dumnealui e fiul vecinului nostru, domnul V. Imi dai voie sa te intreb care e numele dumitale ? ā Vladimir, am raspuns eu, ridicindu-ma ?i bilbiind de emotie. ā Dar dupa tata ? ā Petrovici. ā Bine ! Am cunoscut un sef de politic, pe care il chema tot Vladimir Petrovici. Ei, Vonifati ! Nu mai cauta cheile, sint la mine in buzunar ! Fata nu inceta de a ma privi cu acelasi zimbet, cu ochii pe jumatate inchisi $i capul u?or aplecat intr-o parte. 173
;ā L-am mai vSzut pe monsieur Voldemar, incepu ea, Ā§i glasul ei argintiu trecu prin. mine ca un fior dulce, imi dai voie sa te numesc aĀ§a ? ā Cu toata placerea, am gingSvit eu. ā Unde 1-ai vazut ? intreba printesa. Printesa cea tinara nu raspunse mamei sale. ā EĀ§ti ocupat ? spuse ea, fara sa-Ā§i ia ochii de la mine.' ā Deloc. ā Nu vrei sa ma ajuti sa depan un scul de lina ? Vino la mine. imi facu semn din cap, ,prieteneĀ§te, Ā§i ieĀ§i din salon. Eu Š¾ urmai. in odaia unde am intrat, mobila era ceva mai buna $1 a$ezata cu mai mult gust. Dealtfel, in acea clipa n-am putut sa observ nimic ; ma miĀ§cam aproape ca in vis ?i simteam in toata fiinta mea Š¾ fericire atit de intensa, incit ma prostisem. Printesa cea tinara se a?eza, lua un scul de lina rosie ?i, aratindu-mi un scaun in fata ei, il desfacu cu grija Ā§i mi-1 intinse pe brate. Toate astea le facea in tacere, cu Š¾ incetineala pozna$a, cu acela^i zimbet luminos ?i Ā§agalnic pe buzele intredeschise. Incepu sa depene lina pe Š¾ carte de joc indoita Ā§i, deodata, ma fulgera cu Š¾ privire atit de limpede ?i de iute, incit, fara sa vreau, mi-am piecat ochii tn jos. Cind ochii ei, pe care ii tinea mai totdeauna pe ju- matate inchiĀ§i, se deschideau in toata mSrimea lor, fata ei se schimba, de parca ar fi invaluit-o un nimb de lumina. ā Ce-ai crezut despre mine, aseara, monsieur Volde- mar ? intreba ea putin mai tirziu. Desigur ŠµŠ¹ m-ai judecat cu asprime. ā Eu... printesa... eu n-am crezut nimic... cum a? putea... am raspuns intimidat. ā Asculta, ma intrerupse ea. inca nu ma cunoĀ§ti. Sint foarte ciudata, vreau sa mi se spuna intotdeauna adevaruh Ai ?aisprezece ani, dupa cum am auzit, eu am douazeci Ā§i unu. Vezi ŠµŠ¹ sint cu mult mai in virsta decit dumneata, de aceea trebuie sa-mi spui adev&rul intotdeauna ?i... sĀ£ ma asculti, adauga ea. Uita-te la mine... de ce nu te uiti la mine ? Eu- jxwam intimidat mai tare ; totuĀ§i, am ridicat ochii spre dftisa. Ea a zimbit, dar nu cu acelaĀ§i zimbet, ci cu unul bine.voifot. . 174
ā Uita~te la mine, mai spuse cu duio^ie, coborind glasul : nu ma supar... Imi place fata dumitale ; presimt ca vom fi prieteni... Dar eu if.i plac ? adauga glumet- ā Printesa... incepui. ā Mai intli, sa-mi spui Zinaida Alexandrovna, $i apoi, ce obicei or mai fi avind copiii (se corecta)... tinerii, de a nu spune deschis ceea ce simt ? Asta e bun pentru cei mari. Doar eu ifi plac, nu ? De$i imi parea foarte bine ca vorbea cu mine atit de deschis, totu^i m-am simfit putin jignit. Voiam sa-i ar at ca nu are de-Š° face cu un baie^as, si luindu-mi, pe cit cu putinfa, un aer serios $i nestingherit, rostii : ā Desigur, imi placi foarte mult, Zinaida Alexan- drovna. Nu vreau sa ascund acest lucru. Ea dadu din cap cu oarecare ingindurare. ā Ai preceptor ? ma intreba deodata. ā Nu, nu mai am demult preceptor. Min team : nu trecuse nici Š¾ luna de cind ma despar- fisem de francezul meu. ā Š ! Vad ea esti destul de mare. Si ma lovi u$or peste degete : ā Tine miinile intinse ! se apuca sa depene cu grija sculul. Ma folosii de faptul ca nu-si ridica ochii $i incepui s-o examinez, mai intli pe furls, apoi din ce in ce mai in- drazne|. Fa^a ei mi se paru si mai fermecatoare decit in* ajun : totul in ea era atit de ginga?, de inteligent, de atra- . gator. $edea cu spatele la fereastra impodobita cu perdele albe ; razele de scare treceau prin perdele $i scaldau intr-o lumina dulce parul ei matasos si auriu, gitul feciorelnic, umerii rotunzi. pieptul delicat si lini^tit. Š priveam $i mi se facca tot mai draga ?i mai apropiata ! Mi se ŃŠ¹Š³ŠµŠ° ca Š¾ cunosc demult, ca nu traisem $i nici nu ?tiusem nimic pina la ca... Era imbracata intr-o rochit-a uzata, de culoare in- chisa. cu un Ā§Š¾Š³$Šø1Šµ|. A$ fi dorit sa mingii orice cuta a acestei rochii a acestui ^orfulet- Virfurile ghetelor i se vedeau de sub rochie. M-aĀ§ fi aplecat cu adora|ie dina- intea ghetelor ei... ?,$i iata, acum stau in fata ei, mS gin- deam, eu Š¾ cunosc... ce fericire, doamne !../* Eram cit pe cc sa sar de pe scaun de bucurie, dar mi-toi miĀ§cat nu- mai picioarele in aer, ca un copil care rontSie ceva dulce. 175
Ma sim^eam fericit ca un peĀ§tiĀ§or in apa $i n-a$ mai fi piecat din aceasta odaie, n-a$ mai fi vrut sa parasesc niciodata locul acesta. Pleoapele ei se ridicara incet, ochii limpezi stralucira din nou mingiietor spre mine Ā§i imi zimbi iara?i. ā De ce ma prive^ti a$a ? rosti rar si ma ameninta cu degetul. Ma inrosii. āEa in|elege tot, vede tot, imi trecu repede prin minte. Ā§i de ce n-ar intelege Ā§i n-ar vedea totul ?ā * Deodata, in odaia de alaturi, se auzi un zgomot, un zan- ganit de sabie. ā Zina ! striga printesa din salon. Belovzorov ti-a adus un pisoi.' ā Un pisoi! exclama Zinaida Ā§i, sarind de pe scaun, imi arunca ghemul pe genunchi Ā§i iesi repede din odaie. M-am ridicat, am pus ghemul Ā§i sculul de lina pe per- vazul ferestrei, am intrat in salon Ā§i m-am oprit nedu- merit : un pisoi tarcat statea lungit in mijlocul odaii, cu labele intinse ; Zinaida era ingenuncheata in fata lui Ā§i ii ridica boti^orul, cu multa grija. Linga batrina printesa se gasea un tinar husar cu parul blond, buclat, cu obrazul trandafiriu Ā§i ochii cam bulbucati, acoperind cu spatele lui toata partea de zid dintre ferestre. ā Ce nostim ! spunea intruna Zinaida. $i n-are ochi- Ā§ori cenu$ii, ci verzi $i urechile-s aĀ§a de mari ! I}i mul- tumesc, Viktor Egorici ! Esti foarte dragu| 1 Husarul, in persoana caruia recunoscusem pe unul dintre tinerii vazufi aseara, zimbi si se inclina, tacanin- du-si pintenii $i zanganindu-$i sabia : ā Mi-ati spus ieri ca v-ar face placere sa ave^i un pisoi 4arcat cu urechile mari Ā§i iata ca v-am si gasit unul. Cuvintul dumneavoastra e lege pentru mine. Ā§i se inclina din nou. Pisoiul incepu sa miaune sa miroasa podeaua. ā E flamind I exclama Zinaida. Vonifati ! Sonia ! Acluceti pu|in lapte ! Fata din casa, imbracata intr-o rqchie veche galbena Ā§i cu Š¾ basma decolorata la git, aduse Š¾ farfurioara cu lapte, pe care Š¾ puse in fa|a pisoiului. Pisoiul tresari, inchise ochii Ā§i incepu sa linga laptele. ā Ce limbuta trandafirie ! observa Zinaida, aplecin- du-$i capul spre el privindu-i nasucul de aproape. 176
Pisoiul se saturase, incepu sa toarca sa dea din labufe rasfafat.. Zinaida se ridica Ā§i, intorcindu-se spre fata din casa, spuse cu ton nepasator : ā Ia-1 de aici ! ā Pentru pisoi, Š¾ minufa ! spuse husarul zimbind cu toti dinfii Ā§i leganindu-si trunchiul voinic, strins in uni- forma cea noua. ā Ba doua, ii raspunse Zinaida, intiinzindu-i miinile. $i in timp ce husarul le saruta, ea ma privea peste umar. Eu stateam tintuit locului $i nu stiam daca trebuie sa rid, sa spun ceva sau sa tac. Deodata zarii prin usa intredeschisa a antreului pe lacheul nostru, Feodor. Imi facea niĀ§te semne. Fara sa stau pe ginduri ma indreptai spre dinsul. ā Ce vrei ? 1-am intrebat. ā Mama dumneavoastra m-a trimis sa va iau. imi Ā§opti el. E suparata ca nu va intoarceti cu raspunsul. ā Dar ce. am stat mult aici ? ā Mai mult de-Š¾ ora... ā Mai mult de-Š¾ ora ? am inginat eu fara sa vreau $i, intorcindu-ma in salon, incepui sa-mi iau ramas bun. ā Unde pleci ? ma intreba printesa cea tinara, de dupa umarul husarului. ā Trebuie sa ma intorc acasa. Apoi am adaugat, catre printesa batrina : Agadar, voi spune ca ve|i binevoi sa poftifi pe la noi dupa ora unu ! ā Asa sa spui, tinere... Prin|esa igi scoase grabita tabachera, si priza pe nas atit de zgomotos, incit am tresarit. ā Aga sa spui, repeta ea clipind din ochii plini de lacrimi gi suspinind. M-am inclinat din nou, m-am inters si am iegit din salon, cu sentimentul de stinghereala pe care-1 are un tinar cind gtie ca-1 privegte cineva din spate. ā Sa nu uifi, monsieur Voldemar, sa mai vii pe la noi, imi striga Zinaida gi rise din nou. āDe ce-o fi rizind intruna ?ā ma gindeam eu, intorcin- du-ma acasa insotit de Feodor, care nu spunea nimic, dar ma urma cu Š¾ mutra imbufnata. Mama ma mustra gi se mira : ce am putut face atita timp la printesa ? Nu i-am raspuns nimic, ci m-am dus in odaia mea. fpi deodata m-am simtit cuprins de-Š¾ tristefe adinca... De-abia imi mai fineam lacrimile... Eram gelos pe husar.
V PRINTESA VENI IN VIZITA LA mama, dupa cufn promisese, dar nu-i facu Š¾ impresie buna. Eu nu fusesem de fa^a la intilnirea lor, dar la masa mama ii povesti tatalui meu ca aceasta contesa Zasekina pare a fi une femme tres vulgaire ca Š¾ plic- tisise de moarte cu rugamintile ei de a interveni pe linga prin^ul Serghei, ca e amestecata intr-o sumedenie de procese foarte incurcate, Š¾ mulĀ£ime de vilaines affaires dāargent 2 ā $i ca pare a fi Š¾ mare intrigantci. Cu toate acestea, mama adauga ca Š¾ poftise pe ea Ā§i pe fiica ei la āmasa, a doua zi (auzind cuvintele ,,pe fiica ei4*, eu imi virii nasul in farfurie), pentru ca, oricum, ne e vecina si poarta Ā§i-un titlu. La acestea, tata ii spuse mamei ca de-abia acum i?i aminte^te cine e aceasta cucoana. In tinere|e il cunoscuse pe raposatul print Zasekin, un om cu educate buna, dar u^uratic Ā§i neserios ; in societate era numit le parisien3, fiindca traise multa vreme la Paris. Fusese foarte bogat, dar i$i pierduse toata averea la car^i $i nu se Ā§tie de ce, poate pentru bani, <,de$i ar fi putut sa-Ā§i aleaga ceva mai de soiā ā adauga tata zimbind rece ā se casatorise cu fata unui contopist. Dupa aceea se aventurase in afaceri Ā§i se ruinase cu desavir^ire. ā De nu- mi-ar cere bani cu imprumut, spuse mama. ā Tot ce se poate, raspunse tata lini^tit. Vorbe?te franfuze^te ? ā Foarte prost. ā Hm ! Dealtfel, n-are nici Š¾ importanta. Mi se pare ca mi-ai spus ca ai invitat-o ?i pe fiica ei ; nu' $tiu cine ma asigura ca e Š¾ tinara foarte dragu|a $i culta. ā A ! Adica nu seamana cu maica-sa ? ā Dar nici cu tatal ei, raspunse tata. El era cult, dar lipsit de inteligenfa. Mama suspinS cazu pe ginduri. Tata tacu. In tot timpul acestei conversatii, nu m-am simtit deloc in apele mele. Dupa masa m-am dus in grSdina, dar fara pu^ca. Ma jurasem sa nu ma mai apropii de āgradina Zaseldnilor", 1 Š femeie foarte vulgara (fr,). 2 Urite afaceri de bani (fr.), 3 Parizianul (fr.), K8
dar Š¾ putere irezistibila ma atragea intr-acolo nu in za- dar. Nici nu ma apropiasem bine de gard, cind Š¾ zarii pe Zinaida. De data asta era singura. Tinea in mina Š¾ carte deschisa Ā§i paĀ§ea alene pe alee. Nu ma observase. Eram gata s-o scap, dar mi-am revenit ?i am tuĀ§it. Ea se intoarse, dar nu se opri, dind la Š¾ parte cu mina panglica lata albastra de la palaria rotunda de pai, ma privi, zimbi si se cufunda din nou in lectura*. imi scosei sapca din cap, apoi, *Ā§ovamd citeva clipe, ma indepartai intristat. āQize suis-je pour elleā ? J ma gin- deam (dumnezeu Ā§tie pentru ce) in fran^uzeĀ§te. Ni$te paĀ§i cunoscufi se auzira in urma mea. Ma in- torsei. Tata venea spre mine cu mersul lui sprinten Ā§i uĀ§or. ā Asta e printesa cea tinara ? ma intreba el. ā Da, chiar ea. ā Š cuno^ti ? ā Am vazut-o azi-dimineata la maica-sa. Tata se opri si, rasucindu-se grabit pe calciie, se in- dr epta spre casa. A j ungin d in dreptul Zmaidei, Š¾ saluta respectuos. Ea ii raspunse cu Š¾ oarecare mirare pe fa^a Ā§i lasa cartea in jos. Š vedeam cum il urmarea cu privirea. Tatal meu se imbraca intotdeauna foarte elegant, Š¾ ele- ganta foarte .personala Ā§i simpla, dar niciodata nu mi se paruse mai zvelt ca atunci, niciodata palaria lui cenu?ie nu. statuse mai frumos pe capul sau cu parul uĀ§or rarit. ŠŠ¹ indreptai spre Zinaida, dar ea nu-mi arunca nici macar Š¾ privire ; iĀ§i relua lectura Ā§i se indeparta. . VI TOATA SEARA Ā§1 DIMINEAJA UR- matoare au trecut pentru mine intr-un fel de amorteala trista. imi aduc aminte ca am incercat sa lucrez, m-am apucat de manualul lui Kaidanov, dar rindurile Ā§i pagi- nile cunoscutului manual se perindau zadarnic prin fata mea. De zece ori am recitit cuvintele , Julius Caesar se distingea prin vitejie in lupta", dar nu in$elegeam ni- mic ?i am aruncat cartea. inainte de prinz mi-am poma- 1 Ce sint eu pentru ea ? (Jr.) 173
dat din-nou parul, m-am imbracat cu surtucul $i mi-am pus cravata. 1 ā Ce-i cu tine ? ma intreba maica-mea. Nici nu e?ti inca student Ā§i Dumnezeu ?tie daca vei lua examenul ? Ginde?te-te ca de-abia |i-am facut tunica. Cred ca n-ai de gind s-o arunci. , _ ā Doar avem invitati, am inginat eu cu disperare. ā !āCe mai invitati !... A trebuit sa ma supun. Mi-am pus tunica in locul suf- tucului, dar mi-am pastrat cravata. Printesa Ā§i fiica ei so- sira cu Š¾ jumatate de ora inainte de masa ; batrina isi pusese un sal galben peste rochia ei verde, pe care Š¾ $tiam, $i pe cap Š¾ boneta demodata, cu panglici de culoarea fo- cului. Incepu imediat sa vorbeasca de ŃŠ¾1Š¦Šµ1Šµ ei, suspina, se plingea de saracia ei, ,,se vaicareaā Ā§i nu se grozavea deloc ; priza tutun cu zgomot, $i se rasucea pe scaun cind la dreapta cind la stinga, cu acela^i aer nestingherit. Parea sa uite ca este printesa. In schimb Zinaida se lua foarte in series, parea ca vrea sa-si pastreze rangul de adevarata printesa. Chipul ei avea Š¾ expresie rece, neclintita, aproape trufa^a, incit nici nu-i mai recunoijteam privirile Ā§i zimbe- tul, cu toate ca sub noua ei infatisare imi parea tot atit de frumoasa. Era imbracata intr-o rochie de lina subtire, cu desene de un albastru deschis, parul ii cadea in bucle lungi de-Š° lungul obrajilor, dupa moda englezeasca, Ā§i aceasta pieptanatura se potrivea de minune cu expresia rece a fetei sale. In tot timpul mesei, tatal meu a stat alaturi de dinsa $i, cu politetea lui obisnuita, plina de deli- cate Le liniste, s-a ocupat de vecina lui. ii arunca din cind in cind cite Š¾ privire, iar ea il privea uneori atit de ciudat, aproape cu dusmanie. Se vorbea frantuze^te. Imi amintesc ca ma mirase acjcentul perfect al Zinaidei. Dupa obiceiul ei, printesa nu se jena deloc : minca mult si lauda mincarurile. Pesemne ca mama era plictisita de ea, caci ii raspundea cu un fel de intristat dispret; tata i$i incrunta din cind in cind privirile. Nici Zinaida nu-i placuse maica-mii. ā E foarte fngimfata, spuse ea a doua zi. $i daca ar avea de ce, avec sa mine de grisette !1 ā Tu, desigur, n-ai vazut niciodata grizete, raspunse tata. ā $i slava Domnului ca n-am vazut ! 1 Cu mutra ei de femeie uĀ§uratica ! (Ft.) ISO
ā Da, slava Domnului ! Numai ca nu vad cum poll sa-Ji faci Š¾ parere desprc ele. Zinaida nu-mi dad-ea nlci Š¾ atentie. indata dupa masa printesa se pregati sa-$i ia ramas bun. ā Am toata mcrederea in protectia dumneavoastra. Maria Nikolaevna $i Piotr Vasilievici, spuse ea catre parin- fii moi cu glas cm tat. Ce sa faci ? Au fost $i vremuri bune. dar au trecut. lata si eu. ce nobila... mare onoare cind n-ai ce minca ! adauga ea cu un ris respingator. Tata se inclina respectuos $i Š¾ conduse pina la u$a antreului. Eu stateam aiaturi, imbracat in tunica mea prea scurta, cu ochii in pamint, ca un osindit la moarte. Felul in care se purtase Zinaida fata de mine ma lovise crunt. Mare imi fu mirarea cind, trecind pe linga mine, ea imi $opti repede, cu Š¾ privire duioasa : ā Vino neaparat la noi, pe la ora opt... Am schitat doar un gest cu miinile, dar ea se si departase, acope- rindu-$i capul cu Š¾ esarfa alba. vn LA ORA OPT FIX, IMBRACAT CU surtucul, cu parul umflat, dat peste cap. am intrat in antreul pavilionului unde locuia printesa. Batrinul servi- tor ma privi cu Š¾ mutra posaca $i se ridica in sila de pe scaun. Din salon se auzeau glasuri pline de veselie. Am deschis u$a $i, surprins, am lacut un pas inapoi : in mijlocul odaii, cocotata pe un scaun. printesa cea tinara tinea in miini Š¾ palarie barbateasca. In jurul ei se ingramadeau cinci barbati, stracluindu-se sa prinda ceva cu mina din palarie, in timp ce ea Š¾ ridica tot mai sus Š¾ scutura cu putere. Zarindu-ma, striga : ā Stati putin ! lata un nou musafir I Trebuie sa-i dam Ā§i lui un bilet ! ?i, sarind sprinten de pe scaun, ma prinse de manseta hainei. Vino, spuse ea, ce a$tepti ? Domnilor, p-ermiteti-mi sa va prezint pe domnul Voldemar, fiul vecinului nostru. Dumnealor, adauga ea, intorcindu-se spre mine si aratind pe fiecare dintre oaspeti in parte, sint : contele Malevski, doctoral Lu^in, poetul Maidanov, capi- tanul in rezerva Nirma|ki si ofiterul de husari Belovzorov, ŠØ
pe care 1-ai mai vazut pe aici. doresc sa fifi buni prieteni ! Eu ma fisticisem atit de tare, incit nu m-am inclinat in fa^a nimanui; in persoana doctorului Lu?in am recu- noscut pe domnul acela negricios, care ma facuse fara mila de ru?ine in gradina ; ŃŠµŠŠ°Š© imi erau necunoscuti. ā Conte ! urma Zinaida. Serie $i pentru domnul Vol- demar un bilet. ā Asta nu e drept, raspunse, cu un uĀ§or accent polonez, contele, un barbat frumos, smead, imbrScat foarte elegant, cu ochii caprui, expresivi, cu nasul fin ?i cu Š¾ mustacioara subtire deasupra gurii foarte mici. Dumnealui n-a luat parte la ,,gajulā nostru. ā Da, e nedrept, repetar^ Belovzorov ?i domnul care fusese prezentat capitan in rezerva, un om spre patruzeci de ani, cu obrazul ciupit de varsat, cu parul cret ca al unui negru, nitel adus din spateb cu picioarele arcuite ?i imbra- cat intr-o tunica militara fara epoleti ?i descheiatL ā Iti poruncesc sa scrii biletul, repeta printesa. Ce inseamnS razvratirea asta ? Domnul Voldemar se afla . pentru prima oara in mijlocul nostru Ā§i deocamdatS nu . se va supune regulilor jocului. Nu mai bombaniti, scrieti, a?a vreau eu. Contele ridica din umeri .?i aplecindu-Ā§i fruntea. supus, lua pana in mina lui alb& si impodobita cu inele, rupse Š¾ bucata de hirtie Ā§i incepu sa serie. ā Cel putin, dati-mi voie sa-i explic domnului Volde- mar cam despre ce e vorba, incepu Lu>?in cu glas ironic, pentru ca s-a fisticit de tot. lata, tinere domn, jocul acesta se cheama ,,gajuriā ; printesa a fost pedepsita, iar celui ce va reuĀ§i sa scoata biletul norocos i se va permite sa-i sarute minuta. Ai inteles ceea ce am spus ? I-am ar uncat numai Š¾ privire am ramas neclintit ca intr-un vis, dar printesa sari in picioare pe scaun ?i incepu sa scuture pal^ria din nou. Š¢Š¾|1 se ingramadira in jurul ei Ā§i eu dupa din^ii. ā Maidanov, se intoarse printesa catre un tinar cu fata uscativa, cu ochii mici ?i miopi, cu parul negru $i exa- gerat de lung, dumneata, in calitate de poet, trebuie sa fii marinimos ?i sa cedezi biletul domnului Voldemar, ca sa aiba doua Ā§anse de cistig, in loc de una. Dar Maidanov dMu negativ din cap, fluturindu-Ā§i ple- tele. Am bagat cel din urma mina in palarie ; am scos un 18?
bilet $i 1-am desfacut. Doamne ! Ce s-a petrecut cu mine, cind am vazut. serie pe el : āŠ sarutare". ā Sarutare ! am exclamat fara sa vreau. * ā Bravo ! A ci^tigat, striga printesa. Ce bine-mi pare ! Se dadu jos de pe scaun si ma privi intr-un chip atit de deschis Ā§i de dulce, incit inima mi se strinse in piept. Pe dumneata nu te bucura ? ma intreba ea. ā Pe mine ?... biiguii eu. ā Nu-mi vinzi biletul ? imi trinti in ureche Belovzo- rov. Iti dau Š¾ suta de ruble. I-am raspuns husarului cu Š¾ privire atit de plina de indignare, incit Zinaida batu din palme, iar Lusin striga : āBravo !ā ā Dar, urma el, in calitate de maestru de ceremonii, ma simt obligat sa supraveghez execu tarea intregului pro- tocol. Domnule Voldemar, lasa-te pe un genunchi ! Asa se obisnuieste la noi ! Zinaida se ridica in fata mea, isi incliha capul intr-o . parte, ca Ā§i cum ar fi vrut .sa ma priveasca mai indeaproape si imi intinse mina cu un aer de demnitate. Ochii mei se in tune car a, am vrut sa pun un genunchi in parnint, dar am ingenuncheat de-Š° binelea $i mi-am apropiat buzele atit de stingaci de degetele Zinaidei, incit mi-am zgiriat virlāul nasului de unghiile ei. ā Bine ! striga LuĀ§in si ma ajuta sa ma ridic de jos. Jocul de-Š° āgajurile" urma mai departe. Zinaida ma invita sa stau alaturi de ea. Ā§i cite pedepse a mai nascocit ! Printre altele, ii venise rindul sa faca pe ,,statuiaā $i 1-a ales drept piedestal tocmai pe uritul Nirmatki. fi porunci sa se culce pe jos Ā§i sa-Ā§i apiece capul pina la parnint. Riso tele nu incetau nici Š¾ clipa. Mie, ca unui tinar crescut sever, in singuratate, intr-o casa boiereasca sobra, toata galagia $i tot zgomotul acesta, lipsit de eticheta, toata aceasta vese- lie aproape salbatica, legaturile acestea neobiĀ§nuite cu niĀ§te oameni necunoscufi mi se urcasera la cap ca vinul. Incepui sa rid Ā§i sa vorbe.se mai tare decit ceilalti, incit pina Ā§i printesa cea batrina, care Ā§edea in odaia de alaturi cu- un slujbaĀ§ de la bariera Iverskaia, care fusese chemat in con- sultafie, ieĀ§i sa ma priveasca. Ma simteam atit de fericit, incit nu-mi pasa de nimic si nu dadeam nici Š¾ importanta glumelor privirilor pieziĀ§e. Zinaida continua sa-mi acorde toata aten|ia -ei $i nu ma lasa sa ma departed de linga ea< La una dintre pedepse imi venf rindul $a stau 183
alaturi de ea, acoperiti amindoi cu acelasi ?al de matase ; trebuia sa-i spun un āsecret" al meu. Imi aduc aminte cum capetele noastre s-au pomenit deodata intr-un intu- neric inabuĀ§itor Ā§i parfumat Ā§i cum ii straluceau in intu- neric ochii, atit de aproape $i atit de mari ; simteam su flarea calduta a buzelor intredeschise, ii vedeam clintii sclipind, virfurile buclelor ma gidilau Ā§i ma dogoreau. Eu -taceam ; ea zimbea ?iret ?i tainic ; in sfirsit, imi sopti : āEi, ce. este ?ā Eu doar ro^eam, rideam, intorceam capul, Ā§i abia indrazneam sa rasuflu. Pina la urma ,,gajulā ne plictisi si am trecut la alt joc : āsforicica" ! Doamne ! Doamne ! Ce bucurie am simfit cind, din pricina ca nu eram atent la joc, ea, pe neasteptate, m-a lovit tare peste degete. cind, dupa aceea, cautam cu tot dinadinsul sa ma prefac neatent, iar ea, anume ca sa ma intarite, nu-mi atingea deloc miinile pe care i le intindeam ! ce n-am facut noi in seara aceea L Am cintat la pian, am cintat din gura, am dansat, am reprezentat Ta- bara figanilor, 1-am imbracat pe Nirma^ki in urs $i 1-am adapat cu apa sarata. Contele Malevski ne-a aratat tot felul de boscarii cu car tile de joc ; la sfirsit, amestecin- du-le, a imparjit cartile pentru whist, avmd grija sa-si dea toate ,,atuā-urile si pentru aceasta a fost āfelicitatu de Lu^in. Maidanov ne-a declamat citeva fragmente din ŃŠ¾ŠµŃŃ! sau UcigaĀ§ul (ac^iunea se petrece chiar in epoca de inflorire a romantismului), pe care voia sa-l editeze intr-un volum cu Š¾ coperta neagra Ā§i cu titlul de culoarea singelui. Slujba$ului de la bariera Iverskaia i-au furat $apca de pe genunchi si 1-au silit sa Š¾ rascumpere jucind Š¾ cazaceasca. L-au imbracat pe batrinul Vonifati cu Š¾ scufie, iar prin$esa cea tin^a~Ā§i-a pus pe cap Š¾ palarie barba- teasca. Nu aĀ§ putea sa fe|nĀ§ir pe toate. Numai Belovzorov a stat mai tot timpul ihtr-un colt, incruntat si suparat... Citeodata ochii i se aprindeau de minie ; se inro?ea Ā§i parea ca, dintr-un moment in altul, se va napusti asupra noastra ne va imprajtiain toate parjdle ca pe ni^te sur- cele. Dar printesa ii arunca din cind in cind cite Š¾ privire, il ameninta cu degetul Ā§i el se ghemuia din nou in' coltul lui. Pina la urma; am obosit cu totii. Batrina printesa, cu toate ca spunea ca nu obose^te a?a de uĀ§or Ā§i ca n-o supara nici un fel de zgornot, se simti obosita Ā§i dorea acum sa se odihneasca. Dupa ora unsprezece, fu servit un supeu 134
alcatuit dintr-o bucata de brinza veche si vscata si dintr-un fel de pateuri reci cu sunca. Mi s-au parut mai gustoase decit orice fel de alte pateuri ; s-a servit Š¾ singura sticla de vin, dar Š¾ sticla foarte curioasa, neagra si, cu gitul umflat, iar vinul mirosea a vopsea rosie ; dealt.fel, nimeni nu se atinse de el. Coplesit de fericire si de oboseala, am piecat. La despartire, Zinaida imi strinse mina puternic imi zimbi enigmatic. Noaptea apasatoare si umeda se napusti in obrajii infierbintali. Pared ca se pregate^te de fui tuna ; norii negri se adunau din ce in ce mai multi si alunecau pe cer, pres- schimbindu-si intruna contururile fumurii. Vintul nelinis- tit clatina frunzisul arborilpr intunecati si, departe, undevc) in zaro, tunetui bubuia cu indirjire. M-am strecurat in odaia mea, pe scara din dos. Ser- vitorul dormea pc dusumea si am lost nevoit sa sar peste cl. Se-.trezi, ma vazu si imi spuse ca maica-mea era din non suparata pe mine si ca voise sa-1 trimita dupa mine, dar ca tala Š¾ oprise. (Niciodata pina atunci nu ma culcasem fara sa-i spun noapte buna maica-mii $i fara sa-i cer bine- cuvintarea.) Dar ce puteam sa fac ! I-am spus servitorului ca ma voi dezbraca singur ?i ma vol culca... Am stins luminarea... dar nu m-am dezbracat si nici nu m-am culcat. M-am asezat pe scaun si am stat asa multa vrcme, ca .prins de Š¾ vraja... Ceea ce simteam era atit de nou si atit de dulce... Sedeam nemiscat, aruncind cite Š¾ privire in jurul meu, rasuflam incet si rideam din cind in cind, in tacere ; imi aminteam si ma infioram in sinea mea la gindul ca sint indragostit, ca aceasta e iubirea. Chipul Zinaidei imi lunoca user prin fata ochilor, ca in ceata, dar nu ajungea pina la mine, buzele ei pastrau acelaĀ§i zimbet enigmatic, oehii ma priveau piezis, duios, intrebator... ca in clipa cind ma despartisem de ea. Jn sfir^it ma ridicai, ma apro- piai de pat in virful picioarelor $i, fara sa ma dezbrac, imi pusei cu multa grija capul pe perna, ca si cum m-as .fi temut sa nu tulbur, prinlr-o miscare prea iute, tot ce imi umplea suf let ul... M-am culcat, dar n-am putut sa inchid ochri. Dupa un tump, am vazut ca fi$ii slabo de lumina pair and in odaie ; m-am ridlcat Ā§i m-am uitat pe fereastra : pervazurile ei se , desprindoau deslusit in lumina cetoasa $i tainica a geamu- rilor albe. ,.Furtunaā, ma gindii eu. Dar era foarte departe, 185
nu se auzea inca tunetui, numai pe cer |iĀ§neau intruna fulgere palide, prelungi $i rasfirate, care tremurau $i se zbateau ca aripile unei pasari pe moarte. M-am ridicat, m-am apropiat de fereastra 91 am stat sa privesc pina-n zori. Fulgerele nu incetau nici Š¾ clipa, era, cum se spune in popor, Š¾ ānoapte a vrabiilor". Priveam cimpia nisipoasa Ā§i liniĀ§tita, intinsul intunecat al parcului Neskucinii, fatadele galbui ale cladirilor indepartate, care parca tresareau la fiecare fulgerare cit de slaba. Priveam ?i nu puteam sa-mi iau ochii de la geam. Fulgerele mute, licaririle stapinite mi se pareau ca sint niste raspunsuri la dorin^ele tacute Ā§i tainice, care izbucneau in mine. Se facea ziua, zorile presarau cerul cu pete purpurii aprinse. Odata cu soarele, fulgerele paleau Ā§i se pierdeau ; ele pilpiira tot mai rar' Ā§i, in sfirsit, pierira inecate in lumina senina Ā§i invioratoare a zilei ce se na^tea... Si in mine se stinsesera toate fulgerele. Eram cuprins de Š¾ adinca oboseala Ā§i lini^te... dar imaginea Zinaidei nu contenea sa lunece, biruitoare, prin inima mea. Chiar Ā§i imaginea aceasta parea insa lini^tita, ea. se desprindea tot mai mult de celelalte chipuri antipatice care Š¾ inconju- rau, ca Š¾ lebada care se ridica peste ierburile unei mlastini ; iar eu, adormind, m-am aruncat, in gind, pentru ultima oara la picioarele ei, cu adora^ie, de bun ramas... O,. dulce simpre, sunete armonioase, bunatate si pace a sufletiilui adinc miĀ§cat, duio^ie a primelor tresariri ale iubirii, unde sinte|i ? Unde sintep ? vni A DOUA ZI, CIND AM COBORlT SA iau ceaiul, mama m-a dojenit, dar cu mai multa ingaduin|a decit ma aĀ§teptam. M-a pus sa-i povestesc cum am petrecut in ajun. I-am raspuns in citeva cuvinte, lasind deoparte multe dintre amanunte Ā§i silindu-ma sa fac sa para totul cit mai nevinovat. ā Oricum, ei nu par sa fie ni?te oameni comme il faut spuse maica-mea, Ā§i tu n-ai ce cauta la ei, ai face mai bine sa inve|i pentru examen. 1 Cumsecade (frj. 186
Fiindca ?tiam ca grija maica-mii in privinfa studiilor mele se va margin! la aceste putine cuvinte, am crezut ca e mai bine sa n-o contrazic ; dar, dupa ceai, tata ma lua de brat ?i, cind aj unseram in gradina, ma puse sa-i poves- tesc tot ce am vazut la Zasekini. Tatal meu avea Š¾ ciudata influenza asupra mea ?i ciu- date erau ?i raporturile dintre noi ! Aproape nici nu se ocupa de educa^ia mea, dar nu ma umilea niciodata,' imi respccta libertatea ?i era chiar, sa zicem, politicos... insa raminea m'ereu distant fata de mine... 11 iubeam ?i il admiram ?i mi se parea ca e un barbat desavlr?it ?i, doamne, cit de mult m-a? fi legat de dinsul, daca n-a? fi sim^it in orice imprejurare mina lui, care ma indeparta ! In schimb, atunci cind voia, ?tia, cu un singur cuvint, cu un singur gest, sa trezeasca numaidecit in mine Š¾ incredere nemar- ginita. Inima mea se deschidea, stateam de vorba cu dinsul, ca si cum a? fi vorbit cu un prieten mai in telept sau cu un inva|ator plin de ingaduinta... apoi ma parasea pe neas- teptate ?i mina lui ma indeparta din nou ?i, de?i in chip mingiietor ?i duios, totu$i ma indeparta. Citeodata il apuca veselia, atunci era gata sa zburde ?i sa faca pozne cu mine, ca un baieta? (ii placea orice miscare fizicS violent^). Š data, numai Š¾ singura data, m-a mingiiat cu atita duiosie, incit eram gata sa pling... Dar atit veselia, cit ?i duiosia lui disparusera fara urme ?i ceea ce se petrecea intre noi nu-mi dadea nici Š¾ nadejde in viitor, ca ?i*cum totul n-ar fi fost decit un vis. Se intimpla sa-i privesc fa|a inteligenta, frumoasa ?i lumi- noasa, ?i atunci inima imi tresarea ?i toata fiinta mea se avinta spre dinsul. Ei, ca ?i cum ar fi simtit ce se petrece in mine, ma lovea u?urel din fuga pe obraz, apoi se departa, ori se adincea in vreo indeletnicire sau, dus pe ginduri, se inchidea in sine cum numai el ?tia s-o faca, iar eu de ase- meneft ma inchideam numaidecit in mine ?i deveneam tot atit de rece ca si dinsul. Rarele.lui gesturi de afectiune fata de mine nu erau stirnite niciodata de rugamintfle mele mute, dar care se puteau ghici u?or ; ele izbucneau intotdeauna pe neasteptate. Cu mult mai tirziu, meditind asupra caracterului tatalui meu, am ajuns la concluzia ca el nu avea timp pentru mine ?i nici pentru via|a de familie ; ii placea altceva ?i se bucura pe deplin de acest altceva. ,,Ia din viat& tot ce poti, dar nu te d&rui altuia ; sa-|i apartii tie, aici e toata fUozofia vietiiā, imi spusese dnava. Alta X81
data, ca tinar democrat ce eram, am inceput sa discut despre libertate in prezenta lui (era intr-una din. zilele lui ,,buneā, cum le spuneam, cind puteai sa stai de vorba cu el despre orice). ā Libertatea ? repeta. Dar $tii tu ce poate da omului libertatea ? ā Ce ? ā Vointa, vointa proprie ?i stapinirea de sine. Ele sint mai de pret decit libertatea.6Numai sa stii sa vrei, si vei fi liber si vei putea sa porunce$ti. Tata, mai presus de toate, voia sa-si traiasca vi ata-din plin... si a trait-o : poate presimtea ca nu-i va fi dat sa se bucure prea mult de aceasta ,,filozofieā a vietii : a murit la patruzeci ?i doi de ani. I-am povestit, cu toate amanuntele, vizita mea la Zase- kini. El ma asculta cam distrat. asezat pe banca ?i desenind ceva cu virful cravasei pe- nisip. Suridea din cind in cind, imi arunca uneori Š¾ privire luminoasa Ā§i mucalita, ma im- boldea cu intrebari scurte ?i cu obiectiile sale. La inceput, nici nu indrazneam sa pronunt num ele Zinaidei, dar n-am putut sa ma stapinesc si am inceput s-o ridic.in slava cu laudele mele. Tata zimbea mereu. Apoi cazu pe ginduri, ā¢ se intinse si se ridica. Mi-am amintit ca, iesind din casa, poruncise sa i se puna ?aua pe cal. Era un calaret minunat ?i putea sa sta- . pineasca cei mai salbatici cat; in aceasta privinfa il intre- cea chiar ?i pe dornnul Reri. ā. Ma iei cu tine, tata ? il intrebai eu. ā Nu, imi raspunse si fata lui i?i recapata expresia obi?nuita de indiferenta ?i duio?ie. Du-te singur, daca vrei, ?i spune-i vizitiului ca eu nu mai incalec. Se intoarse cu spatele spre mine ?i se indeparta in graba. L-am urmarit din ochi pina a disparut dupa poarta. Vedeam cum palaria lui aluneca de-Š° lungul gardului. Intra la Zasekini. Ramase acolo aproape Š¾ ora ?i pe urma pleca indata in ora? ?i nu se intoarse decit spre seara. Dupa-masa m-am dus la Zasekini. In salon nu se afla decit printesa cea batrina. Vazindu-ma, se scarpina in cap, pe sub boneta, cu virful unei andrele, ?i ma intreba deodata daca pot sa-i transcriu Š¾ cerere. āā Cu placsre, i-am raspuns eu Ā§i m-am a?ezat pe mar- ginea unui scatifi: 188
ā Numai, vezi, sa scrii cu litere mai mari, spuse prin- tesa, intinzindu-mi Š¾ hirtie mizgalita, ai putea sa mi-o faci, maica, cbiar pentru astaz-i ? ā Chi ar azi Š¾ transcriu. Usa odaii de alaturi se mtredeschise si prin crapatura aparu fata Zinaidei : paTida, ginditoare, cu parul lasat pe spate negligent. Se uita la mine cu ochi mari si reel si mchise meet usa. ā Zina, ei, Zina ! striga batrina. Zinaida nu raspunse nimic. Am piecat cu cererea batri- nei .si toata seara am stat aplecat deasupra ei. IX āPASIUNEA" MEA INCEPU DIN ZIUA aceea. Imi amintesc ca simteam a tunci ceea ce simte un om care intra intr-o slujba : nu mai eram un baietas, ci un indragostit. Am spus ca pasiunea mea incepu din ziua aceea, dar as fi putut sa adaug ca Ā§i suferin|:ele mele incepura tot din aoeeasi zi. Ma topeam in lipsa Zinaidei, nu puteam sa nia gindesc la nimic altceva, total imi cadea din miini. si zile intregi nu izbuteam sa-mi iau gindul de la ea... Ma topeam... dar nici cind era de fata nu ma sim- team mai bine. Eram gelos $i imi recunosbeam nimicnicia ; ma su param prosteste $i ma prosternam in fafa ei tot atit de prosteste. Cu toate acestea, Š¾ putere de neinvins ma atragea spre ea si tresaream fara sa vreau de fericire ori de cite ori paseam peste pragul odaii ei. Zinaida ghici nu- maidecit ca ma indr&gostisem de ea, eu nici nu ma gin- deam sa-mi ascund sentimentul ; se amuza de pasiunea mea, ma amagea, ma rasf^ta si ma chinuia. E placut sa fii pentru altul singurul -izvor, cauza atotputernica $i lipsi t a de raspundere a marilor bucurii $i a durerilor celor mai adinci ā iar eu eram in miinile Zinaidei ca Š¾ ŃŠµŠ°ŃŠ° moale. Doaltfel, /nu numai eu ma indragostisem de ea, Loti barbaā ii care veneau in casa erau nebuni dupa dinsa si ea ii tinea pe Š¬Š¾|1 legati, la picioarele ei. li placea sa tre- zeasca in ei cind speranfe, cind temeri, sa-i joace dupa dorintele ei (ceea ce numea ea a bate pe oameni cap in cap), dar lor nici nu le trecea prin gind sa i se impotriveasca, ci i se supuneau de bunavoie. In toata fiinta ei, plina de 189
via|a Ā§i de frumusete, era un amestec atragator de Ā§ire- tenie Ā§i de nepasare, de artificiu de simplitate, de liniĀ§te Ā§i vioiciune ; in tot ceea ce facea ?i spunea, in orice gest al ei, se sim|ea un farmee suav u$or, se oglindea per- sonalitatea ei puternica Ā§i libera. Fata i se schimba necon- tenit, juca, exprimind, aproape in acelaĀ§i timp, Š¾ u$oĀ£ra . ironie, melancolie Ā§i pasiune. Sentimentele cele mai con- tradictorii, repezi uĀ§oare ca umbra norilor pe Š¾ zi cu scare Ā§i cu vint, treceau neincetat in ochii Ā§i pe buzele ei. Avea nevoie de fiecare dintre admiratorii ei. Belov- zorov, pe care-1 numea cind āursul meuā, cind pur ?i simplu ,,al meuā, s-ar fi aruncat cu placere si in foe pentru ea ; neavind mare incredere in aptitudinile sale intelectuale, sau alte calitati, el Š¾ tot cerea in casatorie, dindu-i a infclege ca ŃŠµŠŠ°Š© nu Ā§tiu decit sa flecareasca. Maidanov se potrivea cu latura poetica a sufletului ei : barbat destul de rece, ca mai toti scriitorii, cauta s-o convinga, poate ca Ā§i pe el insusi, ca Š¾ adbra Ā§i Š¾ cinta in poeme fara sfir^it, pe care i le recita cu Š¾ unstifletire exa- gerata Ā§i sincera totodata. Ea il simpatiza, dar il ?i zefle- misea putin, nu-1 prea credea Ā§i, dupa ce ii asculta toate marturisirile, il silea sa citeasci din Pupkin, pentru ca, dupa cum spunea ea, āsa se purifice aerulā. Lu.?in, doctorul atit de ironic si de cinic in vorba, Š¾ cuno$tea mai bine decit to^i Ā§i Š¾ iubea mai mult decit ceilalti cu toate ca ii facea mustrafi Ā§i cind era de fata, Ā§i cind lipsea. Ea il stima, dar nu-i trecea nimic cu vederea Ā§i, cind gasea momentul potrivit, il facea sa simta ca e in mina. ei, cu Š¾ rautacioasa placere. āSint Š¾ cocheta fara inima, am Š¾ fire de come- dianta, ii spusese odata, in prezenja mea. Ei bine ! DĀ£-mi mina ; am s-o strapung cu un ac, ai sa te ruĀ§inezi de tinarul acesta, are sa te doara, cu toate acestea, dumneata, omul adevarului, vei binevoi sa rizi.ā Lu$in se inro^i, se intoarse, i$i muĀ§ca buzele, dar sfirĀ§i prin a-i intinde mina. Ea il infepa el incepu intr-adevar sa rida... ridea Ā§i ea, infi- gmd acul destul de adfne, cu privirea pironita in ochii lui pe care el zadarnic cauta sa-i fereasca intr-o parte... Legaturile dintre Zinaida Ā§i contele Malevski le inte- legeam eel mai putin. El era frumos, indeminatic ?i inte- Ugent, dar era ceva indoielnic Ā§i fals in el de care-mi da- deam seama Ā§i eu, care aveam numai saisprezece ani,. 51 ma miram cum nu slm|ea Zinaida acest lucru. Ori poate ca ea observase aceasta falsitate, dar nu-1 dispre|uia pentru 190
aceasta. Š educatie gresita, cuno^tinfe Ā§i obiceiuri ciudate, vesnica prezenta a mamei sale, saracia neorinduiala din casa, totul,. mcepind cu libertatea de care se bucura tinara fata, precum si eonstiinfa superiorita|ii ei asupra celor care Š¾ ineonjurau, dezvoltasera in ea Š¾ nepasare aproape dispretuitoare $i Š¾ faeusera prea putin exigenta. Orice se intimpla,.fie ca venea Vonifati $i spunea ca zaharul.s-a ispravit, fie ca ieĀ§ea la iveala vreo intriga urita, fie ca se certau oaspe|ii intre ei, ca se multumea sa-.^i scuture bueiele si sa spuna : āfleacuri !ā $i prea putin ii pasa. Dar cind Malevski se apropia de dima, strecurindu-se viclean ca Š¾ vulpe si sprijinindu-se grafios de speteaza scaunului incepea sa-i sopteasca la ureche ceva cu un zimbet ingimfat ^i ling unitor, iar ea, incrucisindu-?i mii- nile la piept, se uita la cl atenta $i zimbea, dind din cap, tot singefe se aprindea in mine. . ā Ce placerc iti face sa. primesti viz-i tele domnului Ma l evski ? am intreba t-o intr-una din zile. ā Are Š¾ mustacioara minunata, raspunse ea. Dar asta nu te priveste pe dvmneata. ā Sa nu crezi ca-1 iubesc, imi spuse ea alta data, nu, eu nu pot sa iubesc pe aceia pe care-i privesc de sus in jos. Mi-Š°Š³ trebui cineva care sa-mi infringa firea. Dar Dumnezeu e milostiv, n-am sa dau de asa ceva niciodata. N-am sa cad in mina nimanui, nu, nu ! ā A.^adar, n-ai sa iubesti niciodata ? ā Oare pe dumneata nu te iubesc ? spuse ea ma lovi usor peste virful nasului cu manual. Zinaida se amuza pe seama mea. Timp de trei saptamini ne-am intilnit in fiecare zi si ce n-a facut ea din mine ? ! Venea destul de rar.pe la noi. dar mi-e nu-mi parea rau de aceasta. In casa noastra, ea se preschimba intr-o domni- soara, intr-o prinfesa, ^i eu ma simfeam strain linga ea. Ma temeam sa nu ma dau de gol fata de mama, care nu Š¾ prea vedea cu ochi buni' pe Zinaida si ne urmarea cu dusmanie. De tata nu ma temeam ; el parea ca nu ma lua in seama ; vorbea destul de pufin cu ea, dar intr-un fel deosebit de pedant serios. Ineetasem sa mai lucrez, sa < mai citesc, nu ma mai plimbam prin imprejurimi, nici nu mai calaream. Ma invirteam mereu. ca un gindac legat de un picior,.in jurat pavilionului atit de drag ; mi se ŃŠ¹Š³ŠµŠ° ca a,? fi fost in stare sa ramin acolo Š¾ vc^nicie. Dar lucrul 191
acesta era cu ŠæŠµŃŠøŠŠ³Š¦Š°, maica-mea ma mustra si chiar Zinaida ma. alunga uneori. Atunci ma inchideam in odaia mea sau ma ascundeam in colĀ£ul cel mai indepartat al gradinii, ma urcam pe ruinele zidului inalt, de piatrS, al serei noastre, lasind picioarele sa-mi atirne de-Š° lungul peretilor care dadeau in drum, Ā§i stateam aĀ§a ore intregi privind, privind, fara sa vad nimic. In preajma.mea zbu- rau fluturi albi si lene^i prin urzicile prafuite ; cite Š¾ vrabie indraznea^a se a$eza pe Š¾ caramida ro^ie, pe jurna- tate sparta, de alaturi, si ciripea suparator, scuturindu-si trupul intruna Ā§i zburlindu-si codi^a ; ciorile tot se mai fereau de mine, croncaneau rareori, cocotate sus, in virful ' mesteacanului plesuv ; soarele Ā§i vintul se jucau usurel prin ramurile lui firave ; sunetui clopotelor de la- minastirea Donskoi s-auzeau din cind in cind, linistit si trist ; iar eu Sedeam, priveam, ascultam, $i toata fiin(;a mea era cuprinsa de un simtamint necunoscut in care se imbinau triste|ea Si bucuria, presimtirea viitorului, dorinta si frica de a trai. Dar pe atunci nu intelegeam nimic din toate acestea, n-a? fi putut sa-mi definesc starea sau, poate, la tot ce ma framinta as fi dat un singur nume ā numele Zinaidei. Iar Zinaida continua sa se joace cu mine ca pisica cu Soarecele. Ori cocheta cu mine si eu ma piefdeam si topeam pe picioare ; ori ma respingea brusc si nu mai indrazneam nici sa ma apropii de ea, nici s-o mai privesc. Imi amintesc ca fusese foarte rece fa^a de mine mai multe zile de-Š° rindul, ma descurajasem si intram cu teama in pavilion la ei, cautind sa stau mai mult cu batrina, cu toate.ca tocmai in perioada asta ea |ipa si ocara foarte mult : afacerile cu poli|ele ii mergeau foarte prost, chiar avusese doua discutii cu comisarul. Intr-o zi cind treceam prin gradina, pe linga gardul care imi era atit de cunoscut, Š¾ zarii pe Zinaida, stind pe iarba, sprijinita in coate, cu obrazul in miini, nemiscata. Am vmt sa ma indepartez de ea, pe furis, dar ea ridica fruntea deodata ?i imi facu un semn poruncitor. Am incremenit, caci n-am infeles din prima clipa ce vrea. Ea repeta semnul. Indata am sarit peste gard Ā§i m-am apro- piat de dinsa bucuros, dar ea ma opri cu privirea si imi arata cararea ce se afla la doi pa$i de mine. Incurcat, nemaistiind ce sa fac, m-am pus in genunchi la marginea cararii. Era atit de palida, Š¾ triste^e amara, Š¾ oboseala atit de adinca se rasfringea din fiecare trasatura a ei, 192
Sncit inima mi se strinse $i $optii fara s& vreau : ā Ce ai ? Zinaida intinse mina, rupse un fir de iarba, il mu$c5 apoi il azVirli departe. .ā Ma iubeĀ§ti mult ? ma' intreba ea, in sfirĀ§it*. Nu-i a$a ? N-am raspuns nimic. Ce-aĀ§ fi putut sa-i raspund ? ā Da, spuse ea fara sa-$i ia privirea de la mine. A$a e... AceiaĀ§i ochi, adauga ea, cazind pe ginduri Ā§i acoperin- du-Ā§i fata cu miinile. Mi-e sila de toate, Ā§opti, a$ pleca la marginea lumii, nu pot sa rabd asta, nu pot sa inving... Ce ma asteapta in viitor ?... Ah, ce greu imi este. Doamne, ce greu ! ā De ŠµŠµ ? Š¾ intrebai sfios. ā¢Zinaida nu-mi raspunse, dadu numai din ŠøŃŠµŠæ. Eu stam tot in genunchi $i Š¾ priveam cu Š¾ tristefe adinca. Fie- care cuvint al ei mi se infigea in inima. In clipa aceea cred ca mi-as fi dat bu euros viafa, numai* sa nu mai suf ere. Š priveam $i totuĀ§i nu puteam sa inleleg de ce ii este atit de greu. $i-mi infati$am in inchipuire cum. intr-o clipa de tristefe de neinvins, se dusese in gradina ?i se prabusise la pamint, ca secerata. in jurul nostru era atita lumina si verdeata, vintul foĀ§nea printre frunzele pomilor. mi$cind uneori Š¾ crenguta Junga dintr-un tufiĀ§ de zmeura deasupra capului Zinaidei. Uguiau pe aproape porumbeii $i zum- zaiau albinele, zburind jos prinā iarba rara. Deasupra noastra. cerul era albastru Ā§i mlngiietoār; iar eu eram, totu$i, atit de trist... * ā Spune-mi versuri, rosti Zinaida,, cu jumatate dr glas $i se rezema intr-un cot. Imi place cum le recifi. Le cinfi intrucitva, dar nu e nimic, e un fel tineresc de a recita. Recita-mi Pe colinele Gruziei. Dar Ā§ezi Jos mai intii. M-am supus $i am recitat Pe colinele Gruziei. . ā ,āNu poate sa nu iubeascaā, repeta Zinaida. Poezis reda ceea ce nu exista, ceea ce este mai frumos decit realL tatea si este chiar mai aproape de adevar... lata in ce consta frumusefea ei. āNu poate sa nu .iubpasca", ar vrea si nu poate ! Tacu iar ; deodata tresari se ridica in picioare : Sa mergem. Maidanov e cu mama. Mi-a adusāun poem al sau $i cu toate astea 1-am parasit. Acum e amarit $i el... ce sa fac 1 Aveti sa aflafi odata... Ā§i sa n-o luafi in name de rau. 193 ' 13 āā Un culb de nobill
S. Zinaida imi strinse mina grabita Ā§i porni in fuga inaintea mea. Ne-am intors la pavilion. Maidanov incepu sa ne citeasea din poemul sau Uciga^uZ, tiparit .de curindj dar eu nu-1 ascultam. Declama, cu glas cintat, iambii de patru picioare, rimele se succedau Ā§i rasunau sec ?i strident, ca niĀ§te clopojei ; eu ma uitam mereu la Zinaida Ā§i ma sileam sa injeleg sensul ultimelor ei cuvinte... ' āPoate-un rival misterios Š¢Šµ-a cucerit fara sa vrei ?ā striga deodata pe nas Maidanov, Ā§i privirile mele se intil- nira cu ale Zinaidei. Ea iĀ§i lasa ochii in jos Ā§i singele ii navali in obraji. Vazui ca se inroĀ§ise Ā§i un fior de spaima trecu prin mine. Eram gelos pe ea demult, dar abia in ŃŠŃŠ° aceea.imi fulgera prin minte gindul ca iubeĀ§te : āDoamne ! E indragostita !ā X DIN CLIPA ACEEA AU INCEPUT adevaratele mele suferinte. Imi_ chinuiam mintea, ma gindeam Ā§i ma razgindeam $i, staruitor, pe cit mi-era cu putin^a, Š¾ urmaream in ascuns pe Zinaida. Era Š¾ schimbare in ea ā aceasta era vadit : pleca sa se plimbe singura Ā§i se plimba mult ; uneori, nici nu se mai arata in mijlocul oaspe^ilor ;4statea ore intregi in odaia ei. Mai inainte, nu se intimpla a$a ceva. Eu ajunsesem foarte patrunzator, cel pu(;in a$a mi se parea. āN-o.fi-asta ? sau asta ?ā, ma intre- bam nelini^tit, in sinea mea, si gindul imi zbura de la un adorator al ei la altul. Mai primejdios decit to^i ceilalji mi se parea contele Malevski (cu toate ca' ma ruĀ§inam pentru Zinaida s-o recunosc). Spiritul meu patrunzator nu vedea insa mai departe de virful nasului grija mea secreta nu scapa celorlalfi. Cel pu|in doctoral Lu^in ma ghici destul de* repede. Dealtfel, Ā§i' el se schimbase in ultimul timp, slabise, ridea ca Ā§i mai inainte, dSr mai infundat, mai rautacios, mai scurt ; Š¾ iritare. nervoasa inlocuise fara voie in el ironia tiĀ§oara Ā§i cinismul pe care-1 afi$a altadata. ā Ce tot cau^i pe aici, tinere ? m-a intrebat el odata, cind am ramas singuri -in salonul printesei Zasekina (prin- ts*
tesa ŃŃŠ° tiriara nu se intorsese inca de la plimbare vocca stridenta a printesei batrine se auzea din subsol, unde p certa pe servitoare). Ar trebui sa inveti, sa lucrezi, acum, cit e?ti tinar ; dumneata ce faci ? ā <ŃŠµ unde puteji sa $titi ŠµŠ¹ nu lucrez acasS ? am raspuns eu cu oarecare ingimfare Ā§i, in acela^i timp, destul de tulburat. ' Despre ce lucru poate fi vorba ?Ai altele in cap ! Dar ce sa spun... la anii dumitale, e firesc. Doar ca alegerea nu e tocmai fericita. Nu vezi ce fel de casa e asta ? ā Nu va inteleg, i-am raspuns eu. ā Nu ma in^elegi ? Cu atit mai rau pentru dumneata. Eu am socotit ca e de datoria mea sa te previn. Noi, flacaii tomnatici, putem sa ne abatem pe aici : ce ni s-ar putea intimpla ? Noi sintem onmeni ŃŠ°1Ń, pe noi nu ne razbe^te a$a u?or, dar dumneata ai pielea inca frageda. Aerul de aici e nesanatos, ai putea sa te molipseĀ§ti, crede-ma ! ā Cum a?a ? ā Chiar a?a ! Oare in momentul de fa|a eĀ§ti sanatos ? E normala starea dumitale ? Oare ceea ce sim|i iji face, bine ? ā Dar ce simt ? ii spusei eu. tn adincul sufletului meu, recuno^team insa ca doctorul are dreptate. 'ā Ei, tinere, tinere, urmaā doctorul, ŠµŠ¹ Š¾ mutrS care dadea acestor douS cuvinte ceva extrem de j ignitor pentru mine, nu te mai preface. La dumneata, slava Domnului, tot ce ai in inima Ji-e scris pe fafa..Dealtfel, ce s-o mai lungim ! Eu insumi n-a$ mai calca pe aici... (doctorul strinse din din|i) daca n-a$ fi un om tot atit de sucit ca ?i dumneata. Un lucru ma mira totu^i : cum de nu vezi, cu inteligenta pe care Š¾ ai, ce se petrece in jurul dumitale ? ā Dar ce se petrece ? raspunsei, ciulind urechile. Doctorul ma privi cu un fel de compatimire ironica. ā Bravo mie, rosti el ca pentru sine, trebuia sa-i mai spun Ā§i asta. Intr-un cuvint, adauga el, ridicindu-Ā§i tonul, - ifi repet, atmosfera de aici nu-ti prie^te. T?i"Ā° fi placirid aici, dar nu-i de dumneata ! $i intr-o sera miroase placut, dar nu e de trait in ea. Mai bine asculta-ma ?i pune mina iar pe cursul lui Kaidanov ! Printesa cea batrina intra ?i incepu sa se plinga doc- torului ca Š¾ dor dintii. Apoi aparu Zinaida. 195
ā lata, adauga printesa, ceart-o, domnule doctor : toata ziua bea apa cu gheata. Oare asta e sanatos pentru plamiiiii ei atit de slabi ? ā De ce f aci asemenea lucruri ? intreba LuĀ§in. ā Dar ce se poateintimpla ? ' . ā Ce ? S-ar putea sa raceĀ§ti Ā§i sa mori. ā E adevarat ? Oare ! ? Ei ?... N-arfi nici Š¾ pagubiL ā AĀ§a ! bombani docforul. Printesa pleca. ā A$a, repeta Zinaida. Parca iti aduce vreo bucurie viata ? Uita-te imprejur... E ceva bun ? Sau crezi ca eu nu pot sa inteleg asta, ca eu nu simt ? Imi face placere sa beau apa cu gheata $i ai vrea sa ma convingi cu seriozitate ca via|a asta merits sa nu Š¾ sacrif ici pentru Š¾ clipa de placere ? Nici nu mai vorbesc de fericire ! ' ā Ei da, raspunse LuĀ§in, capriciu Ā§i independenta... aceste doua cuvinte tecaracterizeaza : toata fiin|a dumitale e cuprinsa in ele. Zinaida rise nervos. ā . v ā Ai ramas in urma, draga doctore. EĀ§ti un prost observator, ai ramas in urma. Pune-# ochelarii. Acum n-am timp de capricii, nu vreau sa te pacalesc pe dum- neata Ā§i nici pe mine... Mare scofala !... Cit despre inde- pendenta... Domnule Voldemar, adauga Zinaida deodata, batind din picior, te rog sa nti faci Š¾ mutra atit de melan- colicS. Nu pot sk sufar sa ma compatimeasca cineva. gi se departs repede. , ā. ~ ā E vatamatoare ;atmosfera. asta pentru dumneata, tinere, mai repeta Š¾ data LuĀ§in. * XI IN ACEEAgl ZI, SEARA, SE ADU- nara la Zasekini oaspe#i obi^nui# ai casei eram $i eu printre ei. Veni vorba ?i despre poemul lui Maidanov; Zinaida il lauda cu sinceritate. ā DarK ?tii ce ? ii spuse ea. DacS a? fi poet, a? alege alte subiecte. Poate ca totul e Š¾ prostie, dar uneori imi vin in cap niĀ§te ginduri ciudate, mai ales cind nu pot sa dorm spre ziua, cind cerul incepe sa se faca trandafiriu Ā§i cenu- Ā§iu. Eu, de pilda... Dar sa nu ride# de mine... IM -
ā Nu.! Nu ! strigaram noi intr-un glas.' ā Eu a$ fi descris, urma ea, incruci$indu-?i bra^ele pe piept ?i aj;intindu-Ā§i privirea intr-un ŃŠ¾Š¦, un grup de fete, noaptea, intr-o luntre mare, pe un riu lini$tit. Luna stra- luce^te, iar ele, imbracate in alb Ā§i cu cununi de flori albe pe cap, cinta ceva, ^tifi, ceva asemenea unui imn. ā Inteleg foarte. bine, spuneji mai departed adauga Maidanov, visator Ā§i grav. ā Deodata, zgomot, risete, torĀ£e, tamburine pe mai... Š ceata de bacante. alearga in cintece ?i strigate. E treaba, dumitale, domnule poet, sa ne descrii tabloul.. numai ca eu a$ fi vrut ca tortele sa fie rosii, sa fumege, ca ochii bancnotelor sa luceasca sub cununile care trebuie sa fie de* cujoare inchisa. Sa nu lipseasca, de aserhenea, nici pieile de tigru, nici amforele Ā§i nici aurul, cit mai mult aur. ā Unde sa fie aurul ? intreba Maidanov, cu narile dilatate, dindu-Ā§i pe spate parul lins. ā Unde ? Pe umeri, pe brate, pe picioare, pretutin-* deni. Se spune ca, in vechime, femeile purtau bra^ari de aur la glezne. Bacantele indeamna fecioarele din luntre sa viria la ele. Fecioarele au incetat sS cinte imnul, nu pot sa _mai cinte, stau neclintite : riul le poarta spre mai. Ā§i lata : deodata, una dintre ele se ridica incet... Trebuie sa descrii cit mai bine cum se ridica ea incet, sub razele . lunii, Ā§i prietenele ei sint cuprinse de spaima... Ea paĀ§e?te peste marginea luntrei, bacantele Š¾ inconjoara ?i se pierd cu ea in intuneric... Aici, sa le invaluie^ti in rotocoale de fum Ā§i totul sa se mistuie in noapte. Sa nu se mai audft decit chiotele lor, Ā§i pe mai sa ramina numai cununa fetei^ Zinaida tacu. (āŠ ! Iube?te !ā ma gindii din nou.) ā $i atita tot ? intreba Maidanov. ā Atita, raspunse ea. ā Asta nu poate fi Š¾ tema pentru un poem intreg; spuse el cu emfaza, dar am sa ma servesc de ideea dumi- tale pentru Š¾ poezie lirica. ā' Una romantica ? intreba Malevski. ā Desigur, romantica; in genul lui Byron. ā Dupa mine, Hugo e mai bun decit Byron, spuse alene tinarul conte, e mai interesant. ā Hugo e ā¢ un scriitor de marimea intli,' ii raspunse Maidanov, chiar prietenul meu Tonko^eeV, in romanul luL ā¢ din viafa spaniola El Trovador... ŠØ
ā A, e cartea aceea cu semnele de intrebare rastur- nate ? il intrerupse Zinaida. ā Da. AĀ§a obi^nuiesc spaniolii. .Am vrut sa spun ca Tonko^eev... \ . . ā Ei ! N-o sa va certa^i iar pe tema clasicismului $i a romantismului ! il intrerupse Zinaida, a doua oara. Mai ā¢bine sa facem un joc... ā Gajuri ? se repezi Lu$in. ā Nu, e plictisitor, mai bine ,,comparatiaā. (Acesf joc fusese nascocit chiar de Zinaida ; se alegea^ un lucru fiecare cauta sa-1 compare cu altceva ; cel care gasea com- parajia cea mai potrivita era premiat.) Ea se apropie de fereastra. Soarele de-abia apusese Ā§i se vedeau pe cer nori lungi, roĀ§ietici. ā Cu ce seamana ace^ti nori ? intreba Zinaida si, fara sa mai a^tepte raspunsul nostru, spuse : gasesc ca seamana cu pinzele de purpura de la corabia de aur a Cleopatrei, cind s-a dus in intimpinarea lui Antoniu. Tii niinte, Maida- nov ? Dumneata mi-ai povestit asta nu demult ! Noi toti, ca Polonius din Hamlet, socoteam ca norii seamana perfect cu pinzele acelea Ā§i ca nici uhul diritre noi n-ar putea gasi Š¾ compara|ie mai fericita. ā Dar ŃŃ ani avea Antoniu pe atunci ? intreba Zinaida. ā Cred ca era destul de tinar, raspunse Malevski. -ā Desigur, tinar, aproba cu convingere Maidanov. ā¢ā Ba sĀ£ ma ierta|i, sari LuĀ§in, avea peste patruzeci de ani. ' ā Peste patruzeci, repeta Zinaida, fulgerindu-1 cu Š¾ privire. Curind dupa aceea, am piecat acasa. ālube^te, Ā§opteau btizele mele, fara sa vreau, dar pe cine ?ā * . ā XII ZILELE TRECEAU. ZINAIDA ERA tot mai ciudata, mai neinteleasa. Odata, intrind la dinsa, Š¾ vazui stind pe un scaun de paie, cu fruntea lipita de col|.ul ascu|it al mesei. Se ridica... toata fa|a ii era scaldata in lacrimi. Ń
ā A ! Dumneata ! spuse ea cu un zimbet plin de cru- zime. Vino-ncoace ! Eu ma apropiai, ea puse mina pe capul meu Ā§i, apu- cindi^ma pe neasteptate de par, incepu sa mi-1 rasuceasca. ā Ma doare, spusei eu, in sfirsit. ā A ! Te doare ! Dar pe mine nu ma doare ? Nu ma doare ? repeta ea. Vai, ŃŠµ-am facut ! striga ea deodata, vazind ca imi smulsese Š¾ suvi|a de par. Bietul domn Voldemar ! Ā« Ea desfacu cu grija $uvita de par pe care Š¾ smulsese, Š¾ rasuci in jurul degetului si Š¾ facu inel. ā Am sa pun Ā§uvita in medalion ^i-am s-Š¾ port cu mine, spuse ea $i lacrimile tot mai straluceau in ochii ei. Poate ca asta Š¾ sa te mingiie... iar acum, la revedere ! M-am inters acasa, unde ma a^tepta ceva neplacut : mama avea Š¾ āexplicate" cu tata ; ea ii repro^a nu $tiu ce, iar el, dupa obiceiul lui, tacea rece, politicos, Ā§i peste scurt .timp pleca. N-am putut sa aud ce spunea mama ?i nici n-aveam chefde asta; |in*minte numai ca, dupa ce a terminal cu explicatia,. m-a chemat in camera ei $i mi-a vorbit, foarte nemultumita,'despre vizitele mele prea dese la printesa care, dupa cum spunea ea, era une femme ca- pable de tout l. Eu m-am apropiat sa-i sarut mina (a$a faceam intotdeauna cind. voiam sa sfir^esc convorbirea) $i m-am dus la mine in odaie. Lacrimile Zinaidei ma tulbu- rasera adinc, nu mai ?tiam la ce gind sa ma opresc ?i imi venea sa pling ; eram inca un copil, cu to^i cei Ā§aisprezece ' ani ai mei. Nu ma mai gindeam la Malevski, cu toate ca Belovzorov se arata pe zi ce trece tot mai ā¢ ameninjator : fata de contele cel istet, $i-l privea a$a cum prive^te lupuT Š¾ oaie ; insa nu ma mai gindeam la nimeni Ā§i la nimic. Ma pierdeam in presupuneri Ā§i cautam locuri cit mai sin- guratice. Imi placeau mai ales ruinele serei. Ma urcam pe zidul inalt, ma aĀ§ezam Ā§i stateam acolo, cu infati^area unui tinar atit de nefericit, de singuratic de trist, incit m& compatimeam eu insumi ; Ā§i aceste sentimente pline de amaraciune imi erau dulci Ā§i imbatatoare... Odata Ā§edeam pe zid, priveam in departare ?i ascul- tam bataia clopotului... Deodata trecu prin mine Š¾ adiere uĀ§oara, nici vint, nici fior, Š¾ suflare, parca presimtirea 1 Š femeie capabila deā orice (fr.). 199
apropierii cuiva... Am lasat ochii in Jos. In vale, Zinaida, intr-o rochie u$oara, cenuĀ§ie, trecea grabita pe drum, cu Š¾ umbrela trandafirie pe umar. Ea ma vazu, se opri $i, dind pe spate. marginea palariei de pai, iĀ§i ridica spre $ mine ochii ei catifelati.. ' < ā Ce cauji acolo, atit de - sus ? ma intreba, cu un P zirnbet ciudat. Cau^i mereu sa ma convingi ca ma iubeĀ§ti; haide ! sari jos, pe drum, daca ma iube$ti cu adevarat. Zinaida nici nu sfir^i bine aceste cuvinte ?i eu ma ?i ' aruncai jos, de parca m-ar fi impins cineva de la spate. Zidul avea cam vreo doi stinjeni. Am cazut.pe calciie, dar* zdruncinatura a fost atit de puternica, incit n-am mai putut sa ma tin in picioare ; m-am clatinat Ā§i- zam picat jos pierzindu-mi cunostinta pentru o' clipa. Cind mi-am venit in fire, fara sa deschicPochii, am simtit-o pe Zinaida linga mine. ā¢ ā Dragul meu baie^a^, spunea ea, aplecata peste mine, $ijn glasul ei tremura Š¾ duio^ie pliria de ingrijorare, de ā¢ ce-ai facut asta, de ce m-ai ascul.tat ? Doar eu te iubesc... ridica-te. Pieptul ei se zbatea linga pieptul meu, miinile ei imi mingiiau~ fruntea, Ā§i deodata ā ah, ce a. fost cu mine atunci ! ā buzele ei moi $i fragede imi acoperira obrajii de sarutari... apoi atinsera buzele mele... In acea chpa, Zinaida poate ca i$i dadu seama, dupa expresia feĀ£ei mele, ca imi venisem in fire, cu toate ca nu deschisesem inca ochii Ā§i, ridicindu-se repede, spuse : ā Hai, scoala-te, Ā§trengar nebunatic/ce te tavaleĀ§ti in praf ? M-am ridicat. ā Da-mi umbrela, spuse Zinaida. Vezi*unde am arun- cat-Š¾. $i nu te uita la mine aĀ§a... Ce-s prostiile astea ? Te-ai lovit ? Ei, cred ca te-ai urzicat bine ! Nu |i-am mar spus odata sa nu ma prive^ti ?... la te uita, parca nici n-ar pricepe, mai tace, adauga ea ca pentru sine. Du-te . acasa, domnule Voldemar, sa te cure|i de praf, sa nu indrazneĀ§ti sa ma urmare^ti, ca ma supar, $i alta data... Nici nu sfir$i ce avea de spus se departa in graba... eu ma aĀ§ezai in drum... nu ma mai |ineau picioarele. Miinile imi erau urzicate, ma. durea spatele ?i capul mi se invirtea, dar sentimental de fericire pe care 1-am trait atunci nu s-a mai intors niciodatS, in viafa mea. Aceasta fericire imi 20ft
pfitrundea toata fiinta, ca un farmee dulce, ?i, in sfirĀ§it, culmina prin sarituri tipete de entuziasm. Intr-adevar, eram inca un copil... XIII CE VESEE Ā§1 M1NDRU AM FOST ā¢ toata ziua ! Pastram pe obraji senzatia atit de vie a sarutarilor Zinaidei ; imi . aminteam, cu un fream^t de bucurie, de fiecare cuvint al ei, eram atit de fericit de norocul meu neasteptat, incit mi-era Ā§i frica ; nici nu mai doream s-o revad pe aceea care era vinovata de toate aceste sentimente noi. Mi se parea ca nu se putea cere nimic mai mult de la soarta ?i,ca nu mai raminea decit mai rasufli Š¾ data adinc Ā§i sa moriā. Cu toate acestea, a doua zi, m-am indreptat spre pavilion ; simfeam Š¾ emotie - puternica, pe care zadarnic cautam s-o ascund sub Š¾ infati- Ā§are modesta ?i nestingherita, de om care vrea sa arate ca Ā§tie sa pastreze un secret. Zinaida ma ā¢intimpina, ca de obicei, fara nici Š¾ tresarire, ma ameninta numai cu degetul, Ā§i ma intreba daca nu am cumva vinatai. Aerulmeu modest, nestingherit si misterios pieri intr-o clipa si, odata cu el, - imi disparu Ā§i sfiala. Desigur, nici nu ma a$teptasem la ceva deosebit, dar calmul Zinaidei ma trezi ca un dus rece. Am in teles atunci ca in ochii eisint inca un copil ?i mi s-a pus ceva greu pe inima. Zinaida se plimba incolo Ā§i incoace prin odaie, zimbea scurt de citeāori ma privea, dar gindurile ei erau departe ā asta Š¾ vedeam foarte limpede... ,,Sa-i vorbesc de intimplarea de aseara, ma * gindii, s-o intreb incotro se grabea, ca sa aflu Š¾ data pentru totdeauna...ā Dar am renun|at Ā§i m-am asezat intr-un ŃŠ¾Š¦. Intra Belovzorov ; asta ma bucura. ' ā Nu Ji-am gasit un cal lini^tit de calarie, spuse el cu un ton rece. Freitag imi garanteaza unul, dar n-am incre- dere. Ma tern. ā Dar de ce te temi ? intreba Zinaida. Da-mi voie sS te intreb ! ā De ce ? Parca Ā§tii sa calare$ti ? Doamne' fere?te ce s-ar putea intimpla ! Ā§i ce idee $i-a mai venit ? ā Asta ma prive^te, domnule t urs al meu. In cazul acesta, am sa-l rog pe Piotr Vasilievici... (Pe tatal meu il 201 *
chema Piotr Vasilievici. Eram.mirat ca ii pomenea nu- mele atit de u$or si de firesc, ca si cum ar fi fost sigura ca el e gata s-o serveasca.) * ā A$a, spuse Belovzorov. Va sa zica, vrei sa te plimbi calare cu el ? . ā Cu el sau cu al^ii, e totuna pentru dumneata. Dar cu dumneata : nu. ā Nu*cu mine; repeta Belovzorov. Cum vrei ! Bine 1 Am sa-ti gasesc un cal. ā Dar vezi, sa nu-mi aduci Š¾ gloaba. Te preyin ca vreau sa galopez. ā Spune-mi, te rog, cu cine ai sa te plimbi, cu Malevski ? ā $i de ce nu cu el; Jiusarule ? !. Ei, lini$te$te-te, adauga $i nu ma mai fulgera cu privirea. Te iau $i pe dumneata. $tii.bine ca acum Malevski este pentru mine... Ā§i dadu din cap cu dispret- ā Spiii asta numai ca sa ma consolezi, bombani Belov- zorov. ā ā¢ Zinaida facu ochii mick ā Asta te consoleaza ?.., Ei... husarule, husarule, spuse in'SfirĀ§it, ca ?i cumn-ar fi gasit alt cuvint. Dar dum- neata, domnule Voldemar, ai vrea sa mergi cu noi ? ā Nu-mi place societatea.,.. mormai eu, farS sa-mi ridic ochii. ā Preferi tete-a-tete-ul ?... Fiecare cu gusturile lui, spuse. Du-te, ā¢ Belovzorov, $i da-{i osteneala. Am nevoie' de un cal pentru miine. . \ ā Bine, dar parale de unde ? se amesteca $i batrina printesa. ' 7 Zinaida i$i increti fruntea. _ ā Nu cer de la dumneata, are sa-mi imprumute Belov- zorov. ā ' ā Š sa-ti imprumute, Š¾ sa-ti imprumute... mormai printesa Ā§i striga deodata cu gura mare : Dunia^ka ! ā Maman, ti-am facut cadou un clopotel de masS, spuse printesa cea tinara. ā DuniaĀ§ka ! repeta batrina. Belovzorov se inclina ; ma fidicai odata cu el... Zinaida nu retinu. 202
XIV A DOUA ZI. M-AM SCULAT DE- vreme, mi-am taiat Š¾ nuia am piecat dincolo de ba- riera. Ma duceajn chipurile sa-mi risipesc amaraciunea. Ziua era frumoasa, senina nu prea calda : un vint proaspat zburdalnic adia pesĀ£e ogoare ; fremata salta atit de firesc incit insufletea toate lucrurile fara sa tulbure nimic. .Am ratacit multa vreme pe dealuri $i prin paduri. Ma simfeam nefericit, plecasem de acasa cu gindul de a ma lasa prada triste|ii, dar tinere|ea, vremea minunata, aerul proaspat^ placerea de a merge repede, dormja de a ma tolani in iarba deasa, toate acestea Š¾ invinsera. Amintirea acelor cuvinte de neuitat,* a ace- lor sarutari imi umplu din nou sufletul. Imi facea pla- ā¢ cere sa cred ca Zinaida nu poate sa nu aprecieze hotarirea $i eroismul meu... āPoate ca gaseste pe al|ii mai placuti decit mine, ma gindeam eu ā fie ! Dar ei nu fac decit sS vorbeasca ce ar face, pentru ea, pe cind eu am si facut... Si asta nuyi nimic, ce n-aĀ§ fi in stare sa fac pentru ea !...ā Inchipuirea mea incepu s-o ia razna. Ma vedeam smul- gind-o din miinile duĀ§manilor ; plin de singe, Š¾ rapeam dintr-o temnita, $i muream la picioarele ei. Imi amintii de tabloul care atirna in salonul nostru : Malek-Adelia, sal- vind-o pe Matilda... si in aceeasi clipa, imi fura atenjia Š¾ ghionoaie mare $i pestri^a, care se urea cu bagare de seama pe trunchiul sub^ire al unui mesteacan, sco^indu-Ā§i ingrijo- ratd capul, cind din dreapta, cind din stinga trunchiului, intocmai ca un muzicant, de dupa gitul contrabasului. Apoi. incepui sa cint. Nu sint zapezile dlbe, ca sa tree pe urma 1Š°ŃŠ¾ŃŠ°Šæ|Š° care se cinta pe atunci Te aĀ§tept, cind zefirul jucauĀ§... Pe urma. am inceput sa recit cu glas tare invocat.ia lui Ermak 1 catre stele, din tragedia lui Homiakov1 2. Am incercat sa compun eu insumi ceva, in 1 Eroul principal al tragediei cu acelaĀ§i nume de A. S. Homia- kov. Acest personaj intruchipeaza pe Ermak Timofeevici ā ata- man de cazaci, mort in 1584, care a jucat un rol de seama in cu- cerirea Siberiei (n. r.)., 2 A. S. Homiakov (1804ā1860) ā scriitor rus, slavofil, mare moĀ§ier, a susfcinut teza eliberarii taranilor pe calea unei reforme, propunind insa pastrarea pentru mo$ieri a unor loturi de pamint nu prea mari, pehtru a le asigura posibilitatea de a continua sa exploateze munca taranilor (n.r.). 203
gen sentimental; chiar si gasisem versul care trebuia'sa .incheie poemul : āŠ ! Zinaida ! Zinaida dar nu ie?i nimic. intre timp se apropiase ora mesei. Am coborit in 4 .vale, pe unde Ā§erpuia Š¾ carare ingusta $i plina de nisip, care -ducea spre oraĀ§. Am mers pe cararuia aceea... In urma mea se auzi un zgomot nabu^it de copite. M-am intors, m-am oprit $i fara sa.vreau mi-am scos- chipiul: am vazut-6 pe Zinaida cu tata. Calareau unul linga altul. Tata iispunea ceva, aplecat spre ea $i'sprijinindu-se cu Š¾ mind de grumazul calului ei. El zimbea, ZinaidaJl asculta, tacuta, cu ochii apleca^i in jos Ā§i cu buzele strinse.^ La inceput, ii vazusem numai pe ei, dar peste citeva clipe de dupa creasta dealului, se arata Belovzorov, imbracat In dolmanul lui de husar cu brandenburguri, calare pe un cal murg Ā§i plin de spume. Frumosul cal dadea din cap. sforaind Ā§i jucind pe loc : calare^ul il strunea Ā§i-i dadea pin- teni totodata. Eu m-am ferit in laturi. Tata strinse dirlo- gii Ā§i se departa ni^el de Zinaida, ea i$i ridica incet ochii spre el Ā§i amindoi pornira in galop... Belovzorov ii urma zanganind din sabie... āŠ ,roĀ§u ca un-rac, ma gindii eu, iar dinsa... de ce-o fi atit de palida ? A calarit toata dimi- nea|a ?i totu?i e atit de palida ?ā Mi-am iu^it pa$ii Ā§i am ajuns- acasa cu putin inainte de masa. Tata, schimbat Ā§i proaspat spalat, $edea linga fotoliul ' maica-mii ?i ii citea, cu glasul lui masurat $i sonor, foile- tonul din Journal des Debats *, ādar' mama ii asculta pier- duta/in ginduri. Cind ma vazu, ma intreba pe unde imi irosisem ziua $i adauga ca nu-i place sa umblu Dumnezeu Ā§tie cu cine Ā§i pe unde. āŠ-am plimbat singurā, a$ fi vrut sa-i raspund, dar m-am uitat la tata ?i nu ?tiu de ce am' tacut. XV ā ' TN DECURSUL CELOR CINCI~$ASE zile care urmara, n-am mai vazuf-o aproape deloc pe Zina- ida : spunea. ca e bolnava, ceea ce nu impiedica pe obi$- I 1 Journal des Debats ā ziar francez infiintat in 1789 de Bau- ' doin, tipograful Adunarii Natiohale, in scopul de a aduce la cu- no^tinta publicului dezbaterile din Adunare. In 1799 ziarul a fost . cumparat de frafii Berlin ā editor! ā care i-au imprimat uri caracter literar (n. t.). 204
nui|ii oaspeti ai casei āsa fie la postul lorā, dupa cum ziceau ei, in afara de Maidanov, caruia ii pierea cheful Ā§i se plictisea de indata ŠµŠµ ŃŠø avea vreun prilej de aā se entuziasma. Belovzorov Ā§edea posomorit intr-un colt, cu haina incheiata pina sus Ā§i ro$u la fata. Pe chipul fin al contelui Malevski flutura mereu cite un zimbet rauta- cios ; cazuse, intr-adevar, in dizgra|ia Zinaidei Ā§i Š¾ servea pe printesa batrina cu Š¾ grija deosebita. Se dusese cu ea, intr-o trasura. inchiriata, la generalubguvernator. De- altfel, aceasta calatorie ieĀ§ise prost ; Malevski avu chiar ?i neplaceri : i se aminti despre Š¾ oarecare intilnire a liii cu niĀ§te ofiteri terasieri Ā§i, ca sa se justifice, fu ne- voit sa spuna ca pe timpul acela era inca lipsit de expe- rienta. LuĀ§in venea cam de doua ori pe zi, dar nu sta mult. Incepusem sa ma tern de el, dupa ultima noastra discutie Ā§i, in acela^i timp, sim^eam Š¾ sincera atractie catre dinsul. . intr-o zi, veni sa se plimbe cu mine prin parcul Nesku- cinii ; era foarte binevoitor $i dragut, imi spunea denumi- rea Ā§i insu^irile diferitelor ierburi Ā§i flori Ā§i, deodata, cum se spune, hodoronc-tronc, striga, lovindu-se.peste frunte : ,,$i eu timpitul, credeam ca e Š¾ cocheta ! Se vede ca unor fiin^e le face placere sa se sacrifice*.44 ā Ce vre^i sa spuneti cu asta ? intrebai eu. ā Nu vreau sa-ti spun nimic dumitale, raspunse scurt Lu^in. Zinaida se ferea de mine : prezenta mea ā nu puteam sa'nu observ asta ā trezea in ea Š¾ impresie neplacuta. l$i intorcea fara sa vrea ochii de la mine... Fara sa vrea ! ā iata ce ma intrista, iata ce ma chinuia ! Dar n-aveam ce face. Cautam sa- nu dau ochii cu ea Ā§i Š¾ urmaream de departe, ceea ce nu izbuteam intotdeauna. Se petrecea ceva de neinteles cu dinsa, fata ei era cu totul alta, ea nu mai era aceea^i. Aceasta schimbare m-a izbit cu deose- bire intr-o seara calda Ā§i Jinistita. $edeam pe banca joasa, sub Š¾ tufa de so,c ; imi placea locul acesta : de acolo vedeam fereastra de la odaia Zinaidei. Ā§edeam Ā§i, deasupra capului meu, in frunzi^ul intunecat, se foia Š¾ pasarica, Š¾ pisica cenu$ie i?i aluhgea trupul, furi$indu-se cu grija prin gra-- dina, Ā§i,primii carabu^i zbirniiau greoi prin vazduhul inca straveziu, deĀ§i se inserase. Ā§edeam $i priveam spre geam ,$i a^teptam sa se deschida. Se deschise, intr-adevar,. $i Zinaida aparu la fereastra. Era imbracata intr-o rochie alba, Ā§i intreaga ei faptura, fata, umerii Ā§i miinile erau 205
aproape aloe de palide ce erau. Statu nemi^cata timp inde- lungat, cu privirea a^intita drept inainte, Ā§i cu sprincenele . incruntate. Nu mai vazusem la ea Š¾ asemenea privire. Apoi iĀ§i impreuna miinile cu putere, le duse la buze, la frunte ?i, deodata, Ā§i le desfacu, i$i dadu parul pe spate, Ā§i-l scutura Ā§i, dind din cap cu hotarire, jnāchise fereastra. Peste trei. zile am intilnit-o in gradina.ā Am vrut s-o ocolesc, dar ea ma opri. ā Da-mi mina, spuse cu vechea mingiiere ināglas, . de atita timp n-am mai stat de vorba. Am privit-o ; ochii ii straluceau lini^tit ?i fa|a ii zim- bea ca prin cea|a. ā¢ ā "Tot mai eĀ§ti bolnava ? Š¾ intrebai. ā Nu, mi-a trecut, raspunse ea Ā§i i$i rupse Un. mic trandafir ro.su. Sint ni|el obosita, dar va trece Ā§i asta. ā $i ai sa fii la fel ca inainte ? Š¾ intrebai. . Zinaida i$i apl?opie trandafirul de fata Ā§i mi se paru ŠµŠ¹ umbra petalelor ro^ii ii cadea pe obraji. ā Qare m-am schimbat ? ma intreba. ā Da, te-ai schimbat, raspunsei cu glas scazut. -āŠŃ fost rece fata de dumneata, inteleg, incepu Zinaida, dar nu trebuie sa iei in seama acest lucru ; n-am putut face altfel... Dar ce sa mai vorbim de asta ! ā Nu vrei sa te iubesc, asta este ! strigai eu.,posomorit, cu un avint nestapinit.. / ā Nu, iube?te-ma ! Dar nu ca inainte. ā Cum atunci ? . ā Sa fim prieteni, iata cum, $i Zinaida imi intinse tran- dafirul, sa-l miros. Asculta-ma, sint cu mult mai mare decit dumneata, aĀ§ putea sa-ti fiu matu^a, adevarat, sau, daca nu matu^a, Š¾ sora mai mare. Iar dumneata... ā Sint un copil pentru dumneata, Š¾ intrerupsei. . - ' ' ā Ei da, un 'copil, dar uh copil draguj, bun, cuminte," pe care-1 iubesc foarte mult. $tii ce ? De azi te numesc pajul- meu, Ā§i nu uita ca pajii nu trebuie sa-$i paraseasca nici Š¾ clipa stapinele. lata semnul noii dumitale demni- tafci, adauga ea, punindu-mi trandafirul la *butonierab sem- nul gratiei noastre fata de dumneavoastra. ā Inainte primeam alte gra|ii, mormai eu. ā A ! spuse Zinaida Ā§i ma privi pieziĀ§. Ce bine tine minte ! Ei bine ! Sint.gata $i acum.. ā 206
- Ā§i, aplecindu-se spre mine, imi depuse pe frurite un sa- rut curat Ā§i paĀ§nic. De-abia am mai avut timp sa-i arunc Š¾ privire, ca ea se intoarse Ā§i irpi spuse : āUrmeaza-ma, pajuleā, Ā§i se indrepta spre casa. Mergeam in urma ei, tot nedumerit. āŠ cu putin|a, ma gindeam, ca fata asta liniĀ§tita Ā§i chibzuita sa fie Zinaida aceea pe care Š¾ Ā§tiam eu ?ā Ā§i mersul ei mi se parea mai lin, toata fiin^a ei mai maiestuoasa mai zvelta. Dar, Š¾ Doamne ! Cu ce puteri noi a inviat din nou in mine iubirea ! XVI DUPA-MASA, OASPETII S-AU ADU- nat iara^i $i printesa veni in mijlocul lor. Nu lipsea nimeni, erau toti cei din prima seara, neuitata pentru mine. Chiar Ā§i Nirmatki venise. Maidanov sosise acum inaintea tuturor Ā§i adusese versuri noi. Am inceput jucam din nou ,,gajuriā, de asta data fara fanteziile ciudate de altadata, fara, glume Ā§i fara zarva ; atmosfera de boema disparuse. Zinaida aducea Š¾ dispozitie noua in cercul nostru. $edeam liriga ea, dupa dreptul pajului. Printre altele, ea propuse ca acela care va scoate gajul sa po- vesteasca un vis. Dar asta nu avu succes. Visurile erau cind prea putin interesante (Belovzorov visase ca-i daduse calului sau sa manince carasi $i ca acest cal avea un cap de lemn), cind neverosimile, cind fantastice. Maidanov ne servi Š¾ poveste intreaga : erau in ea $i cavouri, Ā§i ingeri cu lire, Ā§i flori care vorbeau, Ā§i sunete care se auzeau de departe... Zinaida nu-1 lasa sa ispraveasca. ā Daca e vorba de pove^ti, spuse ea, atunci sa poves- teasca fiecare cite ceva nascocit de el insu^i. Belovzorov era din nou primul care trebuia sa vor- beasca. Tinar ul of iter se incur ca. ā Nu Ā§tiu sa nascocesc nimic ! exclama el. ā Fleacuri ! spuseā Zinaida. inchipuie$t$-ti, de pilda, ca eĀ§ti casatorit $i poveste$te-ne cum ti-ai petrece timpul cu so|ia. Ai inchrde-o in casa, probabil ? ā Da, aĀ§ inchide-o. ā ai sta cu dinsa ? ā¢ w
ā* Da, sta negresit cu dinsa. . A - ā Frumos. Dar daca s-ar plictisi $i te-ar.in$ela ? / ā A$ ucide-o. ā¢ , /, ā¢ . ā daca ar fugi ? . ā cauta-o aĀ§ omori-o. . * ā¢ ā A$a. Dar inchipuieĀ§te-ti ca a? fi eu sotia dumitale, ce-ai face atunci ? Belovzorov tacu. ā M-a$ sinucide. Zinaida izbucni in ris. z ā Dupa cum vad, povestea dumitale e scurta. Ā£ . Al doilea gaj a fost tras de Zinaida. Ea iĀ§i ridica ochii in tavan $i cazu pe ginduri. ā Iata, ascultati, incepu ea, in sfirsit, ŃŠµ-am nascocit eu. Inchipuiti-va un palat splendid, Š¾ noapte de vara si un bal fastuos. Balul acesta e dpt de Š¾ regina tinara. Pretu- ', tindeni : aur, marmora, cristaluri, matasuri, lumini, pietre scumpe, flori, parfumuri, toate darurile luxului... , ā Iti place luxul ? Š¾ intrerupse Lu$in. L Luxul e frumos, spuse ea, imi place tot ce e frumos. ā Mai emult decit ce-i mai . presus de f rumusete ? ā¢ intreba el. ' ; ā Nu fi ?iret... nu inteleg. Nu ma intrerupeti. AĀ§adar, un bal minunat. Š multime de oaspeti-, toti sint tirieri, fru- moĀ§i, viteji Ā§i toti nespus de indragostiti de regina. ā Nu sint $i femei printre oaspeti ? intreba Malevski. ā Nu... sau, stati putin, sint. ā Toate sint urite ? * ā Sint splendide, dar toti barbatii sint indragostiti de , regina. E inalta Ā§i zvelta... in parul ei negru poarta Š¾ mica diadema de aur. Š prjvii pe Zinaida ; in acea clipa, ea mi se paru in a$a masura superioara noua, din fruntea ei alba $i sprince- nele nemi^cate radiau Š¾ inteligenta atit de luminoasa $i atita putere, inert ma gindii : āChiar tu eĀ§ti regina". ā¢ ā Toata lumea se aduna in jurul ei, urma Zinaida, toti rostesc in fata ei cuvintari dintre cele mai magulitoare. ā Dar ei ii plac lingu^irile ? intreba LuĀ§in. āCe nesuferit ! Ma intrerupe intruna... Cui nu-i place sa fie lingu$it ? ā¢ ā Inca Š¾ intrebare, cea din urma, spuse Malevski, dar regina nu e casatorita ? 208
4 ā La asta nu m-am gindit. 'Nu, ce rest ar avea ? ā Desigur, incuviirita Malevski, "de ce sĀ£ fie casatorita ? ā Silence !1 striga Maidanov, care vorbea proSt fran- tuze^te. ā _ ā Merci, ii raspunse Zinaida. A^adar, regina asculta cuvintarile oaspefilor, asculta .$i muzica, dar nu da nici Š¾ aten^ie vreunuia dintre ei. $ase ferestre.sint larg deschise, din tavan pina in pamint ; prin ele se vede- cerul jin tunecat cu stele mari $i parcul intunecos cu abori umbro?i. Regina se uita afara. Acolo, printre arbori, e un havuz inalt care straluceĀ§te in intuneric, ca Š¾ naluca. Printre vorbe $i muzica, regina aude Ā§opotul lin al apei; ea prive?te dusa pe ginduri : voi to^i, boieri, nobili, intelepti, bogati, ma inconjurati,-pretuiti fiecare cuvint al meu, sinte^i gata cu iotii sa muri{i pentru mine, va stapinesc pe to^i... dar acolo, linga havuz, linga apa aceea care Ā§opote$te, ma a?teapta acela pe care-1 iubesc, acela care ma stapine^te. El nu are nici mantie scumpa, nici pietre pretioase, nu-1 Ā§tie nimeni; dar el ma asteapta ?i e sigur ca voi veni; caci ma voi duce nu e putere care sa fie in stare sa ma opreasca, atunci cind voi dori sa ma due la el, sa ramin cu el, sama pierd cu cl in intunericul parcului, in freamatul copacilor si sopotul havuzului... 8 Zinaida tacu. ā Asta-i... Š¾ nascocire ? intreba Malevski viciean. Dar Zinaida nici nu-1 privi. ā Dar ŃŠµ-am face noi, domnilor, spuse deodata Lu- Ā§in, daca am fi in locul oaspetilor Ā§i am afla ca exista acest fericit de linga havuz ? ā Astepta^i pu^in, il intrerupse Zinaida, va spun eu singura ŃŠµ-ar face fiecare dintre dumneavoastra. Dum- neata, Belovzorov, 1-ai provoca la duel, dumneata, Mai- danov, i-ai face Š¾ epigrama sau nu... nu te pricepi sa faci epigrame : i-ai serie niste iambi lungi, in genul lui Bar- bier1 2 $i le-ai tipari in ,,Telegrafulā 3. Dumneata, Nirmatki, ai imprumuta de .la el... nu, i-ai da bani cu camata. Dvm- 1 Lini?te ! (Fr.) 2 Barbier Auguste (1789ā1864) ā poet francez, autortil cule- gerii de ŃŠ¾ŠµŃŠµ satirice lambii (1831), care biciuie viciile burghe- ziei franceze (n.r.). 3 Este vorba de revisxa stiinfifico-literara Moskovskii Tele- graf, care a aparut intre anii 1825ā1834 (n.r.)Ā» 209
neata, doctore... Zinaida se opri. Nu $tiu ce-ai face dum- neata, urma ea. . . ā In calitate de medic al Cur^ii, raspunse Lu$in> a? sfatui-o pe regina sa nu dea baluri, cind nu-i arde de - invitati... ' r . ā Poate ca ai avea dreptate. Dar dumneata, conte ?... , ā Dar eu,? repeta contele Malevski, zimbind rauta- cios.. āāDumneata i-ai oferi Š¾ bomboana otravita. ' - Fa^a lui Malevski se strimba de ciuda $i lua Š¾ clipa Š¾ expresie veninoasa, dar izbucni indata in ris. ā In ceea ce te prive^te pe dumneata, Voldemar... urma Zinaida. Dealtfel, ajunge ; sa jucam alt'ceva. ā Domnul Voldemar, ŠŠæ calitate de paj al reginei, i-ar tine trena, cind ea ar fugi in gradina, spuse Malevski, caustic. _ Eu ma inro^ii, dar Zinaida, punindu-mi repede mina pe umar, se ridica Ā§i spuse cu glas tremurator : ā N-am permis niciodata excelentei-voastre sa fie obraznic $i va rog sa plecati. $i ii arata uĀ§a. ā lertati-ma, printesa, mormai Malevski $i se facu palid. ā Printesa are dreptate, exclama Belovzorov Ā§i se ridioa la rindul lui. ā Pe cuvintul meu,. nu ma asteptam la asa ceva, urma Malevski. Mi se pare ca in cuvintele mele n-a fost nimic... nici nu .mi-a trecut prin gind sa va* jignesc... Va cer scuze. Zinaida il masura cu privirda Ā§i zimbi rece. ā Fie, ramii, spuse'ea, facind un gest'dispretuitor cu . mina. Domnul. Voldemar $i cu mine ne-am suparat degeaba. Iti place sa intepi... Treaba dumitale ! ā larta-ma, spuse inca Š¾ data Malevski. Iar eu, amin- tindu-mi de gestul Zinaidei, ma gindii din nou ca Š¾ regina adevarata n-ar fi putut sa arate u$a unui obraznic cu Š¾ demnitate mai mare. Jocul-de-a ,,gajurileā nu mai tinu mult, dupa aceasta . scurta scena; toti se simteau stingheriti, nu atit din pricina celor petrecute, cit mai ales din pricina unui senti- ment nelamurit, dar apasator, despre care nu vorbea nimeni, dar pe oare il simtea fiecare in el $i in vecinul lui. Maidanov ne recita versurile lui Ā§i Malevski le lauda cu . Š¾ caldura exagerata. 210
'ā Cit de mult doreste acum sa para b,un ! imi ?opti Lu$in. In curind ne despartiram. Zinaida cazu deodata pe gin- duri; printesa ne trimise vorba ca Š¾ doare capul; Nir- majki incepu sa se plinga de reumatismele lui... * Mult timp n-am putut sa adorm ; povestirea Zinaidei ma uluise. āNu cumva se ascunde in ea vreo aluzie ? intrebam eu. Ā§i la ce, la cine se gindise ? $i chiar daca era Š¾ aluzie, cum de a indraznit ? Nu, nu se poate, $opteam eu, rasu- cindu-ma, cind pe Š¾ parte, cind pe alta, cu obrajii infier-^ binta|;i...ā Mi-am amintit insa de expresia pe care Š¾ avea fa|a Zinaidei, in timp ce povestea... Mi-am amintit de exclamatia care-i scapase lui Lu$in in Neskucinii, de schimbarile neasteptate ale Zinaidei fata de mine* Ā§i ma pierdeam in presupuneri : āCine-Š¾ fi. el ?ā Aceste cuvinte stateau inā fafa ochilor mei, ca inscrise in bezna ; iar dea- supra mea parca plutea un nor prevestitor de rele ; ii sim- team apasarea $i asteptam sa se prabu^easca din clipa in clipa. In ultimul timp ma obisnuisem cu multe $i vazu- sem multe la Zasekini : dezordinea lor, lingurile Ā§i furcu- litele rupte, mucurile luminarilor de seu, posomoritul Vo- nifati, fetele din casa jerpelite, chiar apucaturile batrinei prin^ese... toata aceasta viafa atit de ciudata nu ma mai mira... Dar nu ma puteam obi^nui cu ceea ce intrezaream acum la Zinaida.:. Maica-mea Š¾ numise odata āaventu- rieraā... Aventuriera, ea, idolul meu, zei^a mea ! Aceasta denumire ma ardea ; cu obrazul ascuns in perna, ma sileam sa scap de ea ; eram indignat... si, in acelasi timp, ce n-aĀ§ fi dat sa fiu eu fericitul de linga havuz !... Singele mi se infierbinta Ā§i clocotea in mine. ā...Parcul... havuzul... ma gindeam eu. Š”Šµ-ar fi sa ma due in gradina ?ā Ma imbracai in graba Ā§i ma strecurai din casa. Noaptea era intunecoasa, copacii fo$neau molcom, Š¾ racoare lini?- tita cobora din cer, un miros de marar venea din gradina de zar?avat. Am cutreierat toate aleile ; zgomotul uĀ§or al paĀ§ilor mei ma infiora, dar imi $i dadea curaj ;w ma opream, asteptam, ascultam cum imi bate inima de tare $i de repede. In sfir^it, ma apropiai de gard ?i ma rezemai de uluca subtire. Deodata, sau a fost numai Š¾ ŃŠ°Š³ŠµŠ³Šµ,ŠŠ° citiva pa$i de mine trecu ca un fulger Š¾ silueta de femeie. Imi atintii privirea in bezna $i imi oprii rasuflarea. Ce sa fie? Se auzea un zgoāmot de paĀ§i sau era inima mea care batea 211
tare ? āCine-i acolo ?ā biiguii eu. Iar asta ce sS. fie ? Un ris inabu$it..._sau un fo^net de frunze... ori un suspin la urechea mea ? Ma apuca frica. ,,Cine-i acolo ?ā repetai eu Ā§i mai meet. . . Vazduhul fu sfi^iat Š¾ clipS ; pe cer straluci Š¾ dira de foe : cazuse Š¾ stea. āZinaida ?ā am vrut sa strig, dar vorba mi se opri pe buze. Ā§i,- deodata, se lasa an jurul meu Š¾ tScere adinca, cum se intimpla adeseori in toiul nop|ii... Chiar greierii din gradina incetara sa mai tiriie ; numai undeva se auzi un geam trintit. Am stat, am mai stat,1 Ā§i apoi m-am intors in odaia Ā§i in patul meu, care se racise. Simteam Š¾ nelini^te stranie : parca aĀ§ fi fost la Š¾ intil- nire Ā§i am ramas singur, trecind pe linga fericirea altuia. */ ā¢ A DOUA ZI AM VAZUT-O PE Zi- naida numai in treacat : pleca undeva cu printesa, in trasura.r In schimb, 1-am intilnit pe Lusin,. care de-abia binevoi sa-mi raspunda la salut, $i pe Malevski. Tinarul conte rinji Ā§i-mi indruga binevoitor citeva cuvinte. Din- tre to|i cei primi^i in pavilion, numai el singur reu$ise sa se strecoare la noi in casa Ā§i ii placuse mamei mele., Tata insa nu-1 suferea $i se purta cu el cu Š¾ polite^e aproape jignitoare. - ā Ah, monsieur le page incepu Malevski, suit foarte bucuros ca va intihiesc ; ce face frumoasa dumneavoastra regina, ? Aceasta fat& proaspata ?i frumoasa era in clipa aceea atit de respingatoare pentru mine Ā§i ma privea atit de glumet $i de dispre|uitor, incit nu i-am raspuns nimic. ā* Tot mai e$ti suparat ? urma el. N-ai dreptate. Nu eu te-am. numit paj ; reginele trebuie neaparat sa aiba paji; dar da-mi voie sa-fi spun ca nu-fi indepline$ti bine datoria. ā Cum aĀ§a ? ' ā Pajii trebuie sa fie nedespar^iti de stapinele lor ; pajii trebuie sa Ā§tie tot ce fac ele, trebuie sa le supra ve- gheze zi $i noapte, adauga el, coboriridu-?i glasul. ā Ce vre|;i sa spuneji ? 1 Ah, domnul paj ! (Fr.). 213
ā Ce vreau sa spun ? Mi se pare ca ma exprim destul de clar : zi Ā§i noapte. Ziua, treaca-mearga. Ziua e lumina Ā§i sint-oameni; dar noaptea po|i sa te.aĀ§tepti la Š¾ neno- rocire. Te sfatuiesc sa nu dormi in timpul noptii Ā§i s-o supraveghezi, s-o supraveghezi, din toate puterile. Tine minte ā noaptea in pare, la havuz... lata unde trebuie sa stai la pinda. Ai sa-mi multumeĀ§ti pentru asta. Malevski izbucni in ris imi intoarse spatele. Probabil nu dadea Š¾ importanta prea mare celor ŃŠµ-mi spusese. Avea reputatia unui mare mistificator era renumit pen- tru darul lui de a pacali oamenii la balurile mascate, unde se manifesta toata falsitatea incon^tienta de care era patrunsa intreaga lui fiinta. Voia numai sa ma neca- jeasca ; dar fiecare cuvint al lui se strecura ca Š¾ otrava prin vinele mele. Singele mi se urease la cap... āŠ ! Asta este ! imi spusei eu. Bun. Nu in zadar ma simteam eu atras "de gradina ! Asta nu se va intimpla !ā exclamai cu glas tare $i ma lovii cu pumnul in piept, far& sa Ā§tiu nici eu ce ,,n-o sa se intimpleā. āDe-Š°Š³ fi sa vina chiar Malevski in grading, m& gin- ' deam (poate ca s-a dat singur -de gol : destul de obraz- nic pentru aĀ§a ceva), sau oricare altul (gardul gradinii noastre era foarte jos Ā§i nu era nici Š¾ greutate sa sari peste el), dar sa se fereasca de mine acela care-mi va cadea in miini ! Nu-i doresc nimanui sa se intilneasca cu mine !... Am sa arat lumii intregi, ei, tradatoarei (da, aĀ§a i-am zis : tradatoare), ca Ā§tiu sa ma razbun !ā M-am intors in odaia mea, am scos din birou un cutit englezesc, cumparat de curind, ain incercat ascutiĀ§ul cu degetul $i, incrun tindu-ma, cu b hotapire rece Ā§i de nestra- mutat, 1-am virit in buzunar. Toate acestea le faceam de parca n-ar fi fost pentru mine ceva nou Ā§i cu totul neobi$- nuit. Inima mi se zgirci de minie Ā§i impietri ; pina seara nu mi-am descrefit fruntea $i nu mi-am descle$tat buzele ; ma pālimbam mereu intoace $i incolo, stringind in pumn cutitul infierbintat pregatindu-ma din vreme la ceva groaznic. Aceste sentimente noi, pe care nu le mai trai- sem, ma preocupau Ā§i chiar ma bucurau atit de mult, incit, la drept vorbind, ma gindeam prea putin la Zinaida. 11 aveam mereu in minte pe Aleko tinarul tigan : bInco- * Este vorba de Aleko, eroul principal din poemul romantic Tiganii de A. S. PuĀ§kin 213
tro ?ā āStai..." apoi : ,,EĀ§ti stropit peste tot cu singe..: Š”Ń-ai facut?..." āNimic!" Cu ce zimbet fioros repetam acest: āNimic !" Tata nu era acasa, dar maica-mea, care in ultimul timp era Ā§i ea intr-o stare de enervare mocnita, aproape continua, observa mutra mea fatala si-mi spuse in timpul cinei: āCe stai suparat ca vacarul pe sat ?" Drept raspuns, i-am zimbit ingaduitor Ā§i gindeam : āDaca ar $ti !" Batuse ora unsprezece cind m-am retras la mine in odaie. Nu m-am dezbracat. AĀ§teptam miezul noptii; in * sfir$it, sosi. āŠ timpul!ā Ā§optii eu printre din^i Ā§i, inchein- . du-ma pina sus Ā§i suflecindu-mi chiar minecile, ma in- dreptai spre grSdina. f \ * Inca din timpul zilei, imi alesesem locul unde sa stau la pinda. In fundul gradinii, unde gardul care desparte ā¢ gradina noastra de cea a pavilionului se sprijina de zidul comun, cre^tea un brad singuratic ; stind sub ramurile lui dese Ā§i joase, puteam sa vad foarte bine, atit cit imi permi- tea intunericul, tot ce se intimpla in jurul meu. Pe aici $erpuia Ā§i Š¾ carare, care mi se paruse intotdeauna plina . de mister ; se furi$a intocmai ca un Ā§arpe pe sub gardul unde se vedeau urmele picioarelor care-1 sareau pe acolo Ā§i ducea spre chio^cul rotund, acoperit in intregime de sal- cimi. Am ajuns pina la brad, m-am rezemat de trunchiul lui Ā§i am inceput sa pindesc. Noaptea era tot atit de lini^tita ca Ā§i in ajuny dar cerul era mai pu^in innorat $i se v.edea limpede conturul tufi- $urilor $i chiar al florilor inalte. Primele clipe ale a$tep- tarii fura apasatoare, aproape infioratoare. Eram hotarit la orice ! Ma gindeam numai cum sa fac. Sa strig oare : āUnde te duci ? Stai! RecunoaĀ§te sau mori!ā sau numai sa lovesc, sa lovesc Ā§i atit... Orice sunet, orice fiĀ§iit Ā§i fosnet mi se parea hotaritor, neobi^nuit'.. Ma pregateaām... ŠŠ¹ aplecam inainte... Dar trecu Š¾ jumatate de ora, trecuā Š¾ ora : singele mi se liniĀ§tea, mi se racorea... Gindul ca fac totul degeaba, ca devin chiar ridicol, ca Malevski' i$i batuse joc de mine incepu sa mi se strecoare in suflet. Mi-am parasit postul Ā§i am incon jurat toata gradina. Spre ā¢ necazul meu, nu. se auzea nicaieri nici un zgomot, totul se odihnea ; pina $i ciihele nostru dormea, facut ghem linga porti^a. M-am urcat pe ruinele serei, am zarit in fa|a mea cimpul indepSrtat, mi-am amintit de intilnirea mea cu Zinaida Ā§i am c$zut pe ginduri... . ' ā¢ : - 214
. Am tresarit... Mi.se paru ca aud scir^iitul unei uĀ§i care se.deschide, apoi trosnetul u$or al unei ramuri frinte... Din doua sarituri, am fost jos am incremenit... Pasi re- pezi $i u$ori, dar prudenp, se auzeau clar prin gradina... Se apropiau de mine. āIata-1, iata-1, in sfirsit !ā imi trecu prin inima. Am tras febril cufitul din buzunar, 1-am des- chis repede ā¢ ā scintei ro$ii incepura sa-mi joace prin fata ochilor, parul mi se facu maciuca de furie $i de groaza... Pa$ii veneau drept spre mine, m-am incovoiat, m-am incordat ca sa-i intimpin... ,Aparu un om... Dum- nezeule ! Era tata ! L-am recunoscut numaidecit, cu toate ca era infa^urat intr-o peleriria Ā§i i$i trasese palaria pe ochi. Trecu pe linga mine-in virful picioarelor. Nu ma zarise, cu toate ca nu ma ascundea nimic, dar eu ma aplecasem $i ma ghemuisem aĀ§a de tare, ca eram una cu pamintul. Ge- losul Othello, cel gata sa ucida, se-preschimbase dintr-o data intr-un Ā§colar... M-am speriat atit de tare de Š°ŃŠ°Š³ŃŠ° nea^teptata a tatei, incit la inceput nici n-am observat de unde venea Ā§i incotro se ducea. Abia dupa ce se lini^ti totul imprejur, m-am ridicat $i m-am gindit : ce-o fi- cautind tata in timpul noptii prin gradina ? De fric^, scapasem cutitul in iarba, dar n-am incercat sa-4 caut. Ma simteam foarte ru^inat. Mi-am venit dintr-o data in fire. Intorcindu-ma acasa, m-am apropiat totusi de banca de sub tufiĀ§ul de soc $i m-am uitat spre fereastra odaii Zinaidei ; geamurile mici $i uĀ§or bombate rasfringeau . slaba lumina albastra care cadea din cerul intunecat. . Deodata culoarea lor incepu sa se schimbe Ā§i am vazut bine cum se lasa storul alb, incet Ā§i cu grija, pina la pervaz unde ramase nemi^cat. . , ā Dar ce este asta ? spusei eu tare, aproape fara sa vreau, cind ajunsei din nou in odaia mea. āŠ vis, intim- plare, sau...ā Presupunerile care imi venira deodata- in minte erau atit de noi $i de stranii, incit nici mi indraz- neam sa le lamuresc. XVIII M-AM SCULAT DE DIMINEATA CU durere de cap. NeliniĀ§tea din ajun pierise Ā§i se preschim- base intr-o nedumerire apasatoare Ā§i intr-o mihnire cum- 215
nu mai cunoscusem pina atunci ; parca murea ceva in mine. ā Semeni cu un iepure earuia i s-Š° extirpat Š¾ juma* tate din creier ! imi spuse LuĀ§in, intilnindu-se cu mine; La prinz ma uitam pe furi$ cind la mama, cind la tata: el era lini^tit ca de obicei, iar ea ascuns iritata, ŃŠ°ŠŠæ- v totdeauna. AĀ§teptam sa vad daca tata are sa-mi vor- , beasca prietene^te, cum i se intimpla uneori... El insa nici nu ma mingiie cu gestul lui rece de fiecare zi. āSa-i ' spun total Zinaidei ? ma gindii. E totuna ; intre noi total s-a sfirĀ§itā. M-am dus la ea, dar nu numai ca nu i-am spus nimic, dar nici macar n-am putut sa vorbesc cu dinsa, cum fi dorit. Sosise de la Petersburg, in vacan|a, fiul batrinei prin^ese, un cade/ de vreo doisprezece ani; Zinaida mi-1 incredinfa numaidecit pe fratele ei. ā lata, dragul meu Volodea (ma numea pentru prima oara astfel), un prieten pentru tine. Il cheama tot Volodea. Te rog sa-1 iubeĀ§ti; e ni|el salbatic inca, dar are inima buna. Arata-i Neskucinii, plimba-te cu el, ia-l.sub ocro- tirea dumitale. Nu-i aĀ§a ca ai sa faci asta ? E$ti tot atit de bun ca ?i el ! Ea iĀ§i puse mingiietor miinile pe umerii ' mei Ā§i eu ma pierdui cu total. Sosirea acestui baietas ma ' preschimba ?i pe mine intr-un copil. Il priveam in tacere pe cadet,1 care se uita tot atit de tacut la mine. Zinaida izbucni in ris Ā§i ne impinse unul spre altul. ā Imbrati?ati-va odata, copii ! Noi ne-am strins in bra|e. ā Vrei sa mergem in gradina ? il intrebai eu. ā Cu placere, imi raspunse el ragu^it, cu un. glas de adevarat cadet/ Zinaida izbucni din nou in ris... Am avut timp sa ob- serv ca nu-i vazusem niciodata culori atit de minunate in obraji. Am piecat impreuna cu baiatul. Aveam in gra- dina noastra un. scrincfob vechi. L-am aĀ§ezat pe scindu- rica subtire Ā§i am inceput sa-1 legan. Ā§edea nemiĀ§cat, in tunica lui noua de postav gros $i cu fireturi groase'de aur, se tinea strins de funii. z ā Descheie-te cel putin la git, ii spusei eu. ā Nu-i nimic, sintem obi^nuiti, spuse el dregindu-Ā§i glasul. Semana cu sora lui ochii, mai ales, ii aminteau pe ai ei. Eram bucuros sa-1. distrez, dar in acela^i timp Š¾ tristete chinuitoare imi rodea inima. āAcum nu sint decit un copil, ma gindeam eu, dar aseara..." Imi amintii unde 216
'imi pierdusem cutitul in ajun. Ā§i-l cautai. Cāadetui mi-1 ceru, i$i rupse Š¾ ramura mai groasa de soc, iĀ§i ciopli un fluier Ā§i incepu sa cinte. Othello fluiera $i el. Dar sa-l fi vazut pe acelasi Othello cum plingea in bra|ele Zinaidei cind, gasindu-1 intr-un colt al gradinii, ea il intreba de ce e atit de trist ? Lacrimile mele izbuc- nira cu atita putere, incit ea se sperie. ā Ce-i cu dumneata ? >Ce-i cu dumneata, Volodea ? repeta ea mereu Ā§i, vazind ca nu-i raspund Ā§i ca nu incetez sa pling, se gindi sa-mi sarute obrazul ud. Dar eu m-am inters Ā§i am $optit printre sughrfuri : ā 9 tin totul ; de ce te-ai jucat cu.mihe ? Pentru ce |i-a trebuit dragostea mea ? -ā Sint vinovata fa^a de dumneata, Volodea... Ā§opti Zinaida. Ah ! Sint foarte vinovata... spuse ea Ā§i-Ā§i frinse miinile. Cita rautate e in mine, cita bezna, cite pacate... Insa acum nu ma Joc cu dumneata, te iubesc, nici nu ba-ā nuie^ti de ce Ā§i cum... totuĀ§i... ce $tii ? Ce puteam sa-i spun ? Ea statea in fa^a mea $i ma privea, iar eu ii apar^ineam in intregime, din cre^tet pina-n talpi, cum se uita la mine... Peste un sfert de ora ne fugaream cu Zinaida Ā§i cu fratele ei ; nu mai plingeam, rideam, cu toate ca de sub pleoapele umflate imi curgeau lacrimi ; la git, in loc de cravata, -aveam legata Š¾ panglica de-Š° Zinaidei, Ā§i chiuiam de bucurie cind izbuteam s-o prind de talie Facea din mine tot ce voia. XIX AS FI RAMAS FOARTE tNCURCAT, daca m-ar fi silit cineva sa povestesc, cu de-amanuntul, ce s-a petrecut cu mine in saptamina care a urmat dupa expeditia mea nocturna neizbutita. A fost Š¾ perioada ciu- data Ā§i plina de febra, un fel de haos in care sentimentele - cele mai contradictorii, gindurile, banuielile, speran^ele, bucuriile Ā§i chinurile se amestecau ca intr-un virtej. Ma tcmeam sa privesc in mine insumi (daca un baiet-a? de ?aisprezece ani poate sa priveasca in el insusi), ma te- meam sa-mi' dau seama de ceea ce se intimpla. Eram numai grabit sa-mi tree ziua pina in seara. cum se facea noapte, dormeam... uĀ§urinta copilariei ma ajuta. 217
Nurvoiam sa $tiu daca sint iubit nici sa-mi marturiseac ca nu sint iubit. De tata ma feream, dar de .Zinaida nu puteam sa ma feresc... Prezenta ei ma ardea ca un foe... dar ŃŠµ-mi trebuia sa Ā§tiu ce fel de foe era acesta, in care ardeam $i ma topeam, cit timp eram fericit sa ard $i sa ma topesc ? Ma lasam in voia tuturor impresiilor mele ?i ma min|eam pe mine insumi, ocoleam toate amintirile Ā§i inchideam ochii asupra celor ce presim^eam in viitor... Acest chin n-ar fi putut, desigur, sa se prelungeasca prea mult... o 'lovitura de.trasnet nimici totul dintr-o data ma arunca pe un alt faga? de via}Ā£. . Intr7o zi, intorcindu-ma acasa la cina, dupĀ£ Š¾ plimbare destul de lunga, am aflat, spre marea mea mirare, ŠµŠ¹ voi lua masa singur : tata piecase, iar mama, fiind bolnava, n-avea sa manince Ā§i se incuiase la dinsa in iatac. Am ghi- cit, dupa fa^a lacheilor, ŠµŠ¹ se intimplase ceva neobiĀ§nuit... Nu indrazneam sa pun intrebari, dar aveam un prieten, pe Š¹ŠæŠ¹Š³Šø! fecior Filipp, un amator pasionat de versuri Ā§i mare maestru al chitarei,ā$i am recurs la el. Am aflat de la dinsul ca intre tata Ā§i mama fusese Š¾ ŃŃŠµŠæŠ¹ ingrozi- toare (in camera servitoarelor se auzea tot; ŠµŠ¹ s-au spus multe in fran|uzeĀ§te,- dar fata din ŃŠ°ŃŠ¹, MaĀ§a, traise cinci ani la Š¾ croitoreasa din Paris, ?i injelegea totul) ; mama il invinov^ea pe tata de necredinja, de legaturi cu domni- Ā§oara veefr^ ; la inceput tata cautase Š·Š¹ se dezvinov^easca, apoi se infuriase Ā§i la rindul lui spusese un cuvint tare, pare-se despre āvirsta dumneaei", la care mama izbucnise in plins ; mama ii amintise Ā§i de ni$te police pe care el le iscalise prin|esei batrine Ā§i vorbise de Š³Š¹Šø Ā§i despre dom- niĀ§oara ; auzind aceasta, tata Š¾ ameninjase; ā Toata nenorocirea, urma Filipp, a fost Š¾ scrisoare anonima ; cine a scris-o nu se Ā§tie. Fara ea, cum ar fi ieĀ§it la iveala toate acestea ? N-aveau cum. ā Oare sa fi fost ceva intre ei ? spusei eu cu greu, in timp ce prin miinile Ā§i picioarele mele trecea un fior de gheata ?i se ciitremura ceva in adincul sufletului meu Filipp clipi cu in^eles. ā A fost. Lucrurile astea. nu se pot ascunde j $i, deĀ§i de data asta tatal dumneavoastra a fost foarte grijujiu, totu?i era rievoit uneori ŠµŠ¹ tocmeascfi Š¾ tr&sura Ā§i altele... Ā§i de oameni nu .s-a putut lipsi. - L-am lasat pe Filipp Š·Š¹ piece Ā§i m-am aruncat pe pat. N-am plins Ā§i nici nu m-am lasat copleĀ§it de deznadejde |
nu ma intrebam cind Ā§i cum s-au intimplat toate acestea ; nu ma miram ca nu banuisem mai demult aceasta nici nu-1 invinovafeam pe tata... Ceea ce aflasem era peste pu- terile mele/: aceasta marturisire nea^teptata ma zdrobise... Totul se sfir^ise. Toate florile mele fusesera sinulse deodata Ā§i zaceau in jurul meu, impra^tiate si strivite. XX A DOUA ZI, MAMA ANUNTA CA SE muta la oras. Dimineaja, tata intra la ea in odaie Ā§i statu mult timp de vorba cu ea. Nu auzi nimeni ce-i spuriea, dar dupa asta mama nu mai plinse ; se linisti $i ceru de mincare, totu$i nu se arata si nu-si schimba hotarirea. Imi amintesc ca am hoinarit toata ziua, dar nu m-am dus in gradina ?i nu m-am uitat la pavilionul de alaturi, iar seara am fost martor la Š¾ intimplare extraordinary : tatal meu il conduse la bra| pe contele Malevski prin salon pina in antreu, Ā§i acolo, in prezenta lacheului, ii spuse cu ton rece : ,,Acum citeva zile, intr-o casa, excelenfei voastre vi s-a aratat u?a ; nu e momentul ca sa ma explic cu diimneavoastra, dar am onoarea sa va previn ca, daca mai pofti^i Š¾ singura data in casa mea, va arunc pe fe- reastra. Nu-mi place scrisul dumneavoastra.ā Contele se girbovi, strinse din din|i, se facu mic $i disparu. . Incepura pregatirile pentru mutarea noastra la Mos- cova pe -strada Arbat, unde aveam casa. Nici tata nu mai voia probabil sa ramina la vila, dar se vede ca Š¾ convin- sese pe mama sa nu faca. scene ; totul decurgea in tacere, ā¢ fara graba. Mamaātrimise chiar pe cineva s-o salute din partei ei pe printesa ,$i sa-i transmits parerea de rau ca, fiind bolnava, nu poate s-o vada inainte de.piecare. Eu rataceam ca scos din min|i $i nu doream decit.un lucru : sa se termine toate cit mai repede. Un singur gind imi framinta mintea : cum putuse ea, Š¾ fata atit de tinara si mai ales printesa, sa faca un asemenea pas, cind ?tia ca tata e om casatorit si cind ea ar fi putut sa se marite cu oricine, fie Ā§i cu Belovzorov, de pilda. Pe ce s-o fi bizuit ? Cum de nu s-a temut sa-$i distruga viitorul ? Da, ma gin- deam eu, asta e iubirea, pasiunea, devotamentul, Ā§i imi amintii de cuvintele lui LuĀ§in ā āunor fiin|e le 'face 219
placere sa se sacrifice". Am zarit odata, intr-unul din- gea- murile pavilionului, Š¾ umtfra palida... ,;Sa fie fata -Zinai- dei ?ā ma gindii eu... Da, era chipul ei. N-am mai putut sa rabd. N-aveam putere sa ma despart de ea fara sa-mi iau ramas bun. Am gasit un moment potrivit Ā§i m-am dus la ea. Printesa batrinS ma intimpinS in salon, cu obiĀ§nuitele ei vorbe placute Ā§i nepotrivite.. ā Ce-i maica, de ce-i tevatura asta la voi, aĀ§a de cu- rind ? spuse ea indopindu-Ā§i amindoua narile cu tutun. M-am uitat la ea $i inima mi s-a uĀ§urat. Cuvintul ,',politeā, pe care mi-1 spusese Filipp, ma chinuia. Ea nu banuia nimic... cel putin aĀ§a mi se paru atunci. Din odaia vecina aparu Zinaida intr-o rochie neagra ; era palida, cu pjetele desfacute. -Ma lua tacuta de mina $i ma duse cu dinsa. -ā Tiā3111 auzit glasul, incepu, Ā§i am venit repede. ai fi fost in stare sa ne parase^ti cu atita uĀ§urinta, rau- ' taciosule* ? ;ā Am.venit sa-mi iau ramas bun, printesa, raspun- sei, poate ca pentru. totdeauna.- Cred, ca ai auzit ca piecam. * - * ; Zinaida ma privi drept in ochi. ā Da, am auzit. I^i multumesc ca ai venit. Credeam ca n-am sa te mai vad. Sa nu ma porhene^ti de rau. Te-am . chinuit uneori, totu^i nu sint a?a de rea cum iti inchipui. Se intoarse Ā§i se rezema de geam, ā Crede-ma, nu sint aĀ§a. Ā§tiu ca ai Š¾ parere pr'oasta despre mine. ā Eu ? ā Da,. dumneata. ā Eu ? repetai cu amaraciune, $i inima imi treSari din. nou, ca mai inainte, sub influents farmecului ei nespus Ā§i de neinvins; Eu ? Crede-ma, Zinaida* Alexan-ā ā¢ drovna, orice ai fi facut $i oricit m-ai fi chinuit: eu am sa te iubesc Ā§i.am sa te ador pina la sfh:Ā§itul zilelor mele. Ea se intoarse dintr-o data spre mine' $i, desiacind larg bratele,, imi cuprinse capul rria saruta apasat $i fierbinte/ Dumnezeu $tie pentru cine era aceasta sa- rutare de adio atit de lunga, dar i-am gustat lacom dul- ceata, Ā§i Ā§tiam ca riu se va mai repeta niciodata. ā Adio, adio, inginam... Ea se desprinse ?i ieĀ§i. Plecai eu. Nu sint in stare sa redau sentimentul cu care am piecat. N-aĀ§ fi .dorit 220
sa se mai repete vreodata, dar m-a? fi socotit nenorocit, daca nu 1-a? fi trait niciodata. Ne-am mutat in ora?. Mult timp n-am putut sa ma rup de cele petrecute, ?i mult timp n-am putut sa ma apuc de lucru. Bana mea se inchidea incet, de?i, la drept vorbind,. nu ma simteam deloc suparat pe tatal meu. Dimpotriya, el parca crescuse ?i mai mult in ochii mei... sa explice psihologii, cum ?tiu ei, aceasta contradicjie. In- tr-una din zile treceam pe bulevard ?i, spre marea mea bucurie, ma lovii piept in piept cu Lu?in. Tineam la el pentru firea lui dreapta ?i sincera ?i, pe linga asta, mi-era drag pentru amintirile pe care le trezea in mine. M-am repezit spre el. ā Aha ! spuse, incre|indu-?i sprincenele. Dumneata e?ti, tinere ? la sa te vad. E?ti tot atit de palid, insa in ochi nu mai citesc aiureala de odinioara. Ara^i' ca un om, nu ca un catelu? de apartament. E foarte bine. Ei, ce mai faci ? Lucrezi ? Eu oftai. Nu voiam sa mint ?i mi-era ru?ine sa spun adevarul. ā Nu-i nimic, urm& Lu?in, nu te lasa. Principalul e sa duci Š¾ viata normala ?i sa nu te la?i prada pasiunilor. Nu aduc nici un folo? ! Oriunde te-ar purta valul, e rau. Omul sa stea cu picioarele pe parnint ?i sa se tina bine pe picioare. Uite, eu tu?esc... iar Belovzorov... ai auzit ?... ā Nu/ Ce ? ā A pierit fara urma. Se spune ca ar fi piecat in Caucaz. E Š¾ lectie pentru dumneata, tinere. Toata neno- rocirea e ca nu ?tiu sa piece la timp, sa rupa mrejele. Dumneata mi se pare ca ai scapat mai u?or. Paze?te-te, sa nu cazi iara?i. Adio. āNu mai cad, ma gindeam eu, n-am s-o mai vad niciodata/4 Dar mi-a fost sortit s-o mai revad Š¾ data pe Zinaida. XXI TATA CALAREA IN FIECARE ZI. Avea un cal frumos, ro?cat englezesc, cu gitul subtire ?i cu picioarele lungi, neobosit ?i salbatic , se numea ,,Electriqueā. In afarS de tata, nimeni nu putea sa-1 in- 221
- calece. Intr-o zi, el veni la mine foarte bine dispus, cum nu-1 mai vazusem demult; se pregatea sa piece calare Ā§i ā¢ i?i prinsese pintenii. Am inceput sa-1 rog sa ma ia Ā§i, pe mine cu el. ā Mai bine sĀ£ JucSm ,,capraā, imi raspunse tata, caci n-ai sa po|i sa te $ii de mine cu hunterul tau. Am sa ma Jin ; am sa-mi pun $i eu pintenii. ā Bine, fie. Plecaram amindoi. Aveam un calu^ negru ?i paros, cu picioare puternice Ā§i destul de iute. Car trebuia in- tr-adevar sa galopez din toate puterile, pe cind Elec- trique mergea la trap. intins. Cu toate acestea, nu ra- mineam in urma. N-am vazut niciodata un calaret mai bun ca tata ; calarea atit de' frumos, de indeminatic Ā§i de firesc, incit parea ca Ā§i calul simtea acest lucru Ā§i se mindrea cu el. Am incon jurat toāate bulevardele, am trecut prin āCimpul Devicee",1 am sarit peste ni^te garduri (la -inceput ma temeam sa sar, dar tata ii dispre- |uia pe oamenii pu|in indrazne^i, ?i mie-mi trecuse frica), - am trecut de doua ori peste riul Moscova, Ā§i credeam ca ne intoarcem acum acasa, mai ales ca tata.observase obo- seala calutului meu, cind, deodata, el intoarse calul in direc|ia vadului Crimeii ?i porni , in galop. de-Š° lungul malului. M-am repezit dupa el. Ajungind in dreptul 4 unei gramezi mari de buturugi vechi, sari repede de pe Electrique, imi porunci sa ma dau jos Ā§i, intinzindu-mi friul calului sau, imi spusd sa-1 a^tept acolo, linga butu- rugi ; apoi coti pe Š¾ stradela Ā§i disparu. Am inceput sa ma plimb in josul $i in susul apei, ducind caii dupa mine Ā§i certindu-ma cu Electrique, care nu inceta sa dea din cap, se scutura, fornaia $i necheza ; Ā§i, de cite ori ma opream, incepea sa scurme pamintul cu copita Ā§i, ne- chezind cu rautate, il muĀ§ca pe hunterul meu de git ; in- tr-un cuvint, se purta intocmai ca un pursinge rasfajiat. jTata nu se mai intorcea. Dinspre riu adia Š¾ iimezeala ne- placuta ; Š¾ ploaie marunta incepu sa cada liniftit, presa- ā¢ rind cu pica|ele mici, negre, buturugile sure pe lingd care ma invirteam Ā§i de care ma plietisisem ingrozitor. Ma apuca -triste|ea, dar tata tot nu se intorcea. Un vardist finlandeg, carunt, cu.o casca enorma pe cap, in forma de oala, Ā§i cu halebarda (ce cauta un vardist pe malul riului 1 Lacul de linga minastirea Novodevicii din Moscova. (n.fj. 222
Moscova ? !) se- apropie Ā§i, intorcindu-$i spre mine fa|a increfita, de baba, spuse : ā Ce faci aici cu caii a$tia, cocona^ule ? Da-mi-i, sa |i-i pazesc. Nu-i raspunsei nimic ; el imi ceru tutun. Ca sa ma descotorosesc de el (Ā§i fiindca ma chinuia nerabda- rea), facui ci|iva pa$i in direc|ia in care se departase tata. Strabatui toata ulicioara pina la capat, cotii si ma oprii : pe strada, la^patruzeci de pa$i de mine, la fereastra des- chisa a unei casu^e de lemn, statea tata, cu spa tele la mine, sprijinindu-se cu pieptu} de pervaz, iar inauntru, in casa, pe jumatate ascunsa dupa perdea sedea Š¾ femeie. imbracata intr-o rochie de culoare inchisa Ā§i vorbea cu tatal meu ; femeia aceasta era Zinaida. Incremenii. Marturisesc ca nu ma a^teptasem la a$a ceva. Primul meu gind fu sa fug. āTata se va intoarce, ma gindii, Ā§i sint pierdutā... Dar un sentiment ciudat. un sentiment mai puternic decit curiozitatea, mai puternic decit gelozia, mai puternic decit teama, ma opri.' Ince- pui sa privesc si cautai sa ascult. Parea ca tata insista asupra unui lucru. Zinaida se impotrivea. Parca vad Ā§i acum fa|a ei, trista, serioasa, frumoasa, cu āo nespusa expresie de devotament, de triste|e, de iubire Ā§i de... dez- nadejde, alt cuvint nu pot sa gasesc pentru asa ceva. Ea raspundea prin cuvinte scurte, monosilabice, fara sa rid ice ochii, $i zimbea cu supusenie $i cu indaratnicie totodata. $i numai in acest zimbet am recunoscut-o pe Zinaida mea de altadata. Tata dadu din umeri Ā§i iĀ§i indrepta palaria pe cap ā acesta era la el semnul nerabdarii. Apoi auzii cuvintele : Vous devez vous separer de cette L. Zinaida ridica fruntea *Ā§i intinse mina sa-1 opreasca... $i, deodata, in fa^a ochilor mei se petrecu ceva de necrezut : tata ridica brusc cravata, cu care i$i batea uĀ§urel poalele hainei de praf, $i se auzi vijiind lovitura peste bra^ul gol pina la cot. Cu greu m-am stapinit sa nu tip. Zinaida se cu- tr.emura; se uita in tacere la tata $i, ridicind incet braful, il duse la buze Ā§i saruta urma ro^ie ramasa pe e*L Tata zvirli cravata $i, urcind in goana treptele de la intrare, se repezi in casa... Zinaida se intoarse si, cu miinile intinse, cu capul u$or dat pe spate, se departa de fereastra... 1 Trebuie sa te desparti de aceasta... (fr.). 223
Ingrozit ?i infiorat pina in inima de nedumerire, "am fugit inapoi de-Š° lungul stradelei, gata sa-l scap pe Elec- trique Ā§i -m-am intors la malul riului. Nu $tiam ce sa cred. Ā§tiam ca pe tata, atit de rece $i de stapinit, il apu- cau uneori accese de furie, Ā§i cu toate acestea nu puteam in|elege ceea ce vazusem... dar am simtit in acea clipa ca n-am. sa pot uita cit oi trai gestul, privirea Ā§i zimbe- tul Zinaidei, Ā§i ca imagines? ei, aceasta imagine noua, care rasarise deodata in fata mea, mi se intiparise pentru tot- deauna in minte. Priveam proste^te in apa $i nu sim- team ca imi eurg lacrimile din ochi. āŠ bate ! ma gin- deam, Š¾ bate... Š¾ bate !ā * ā Ei, ce-i cu tine, da-mi calul ! rasuna in urma mea glasul tatii. I-am intins friul, aproape fara sa-mi dau seama. El sari pe Electrique. Infrigurat, calul se ridica in doua pi- cioare $i facu Š¾ saritura inainte, de uri stinjeri $i juma- tate... Tata'il stapini insa .numaidecit : ii infipse pintenii in burtS. Ā§i ii dadu un pumn in grumaz.', ā Ah ! De-aĀ§ avea acum cravaĀ§a... mormai el. Imi amintii de vijiitul si lovitura de adineauri a cra- va$ei Ā§i ma cutremurai. Unde ai pierdut-o ? il intrebai pe tata, dupa citeva clipe. * ' Tata ŠæŠøŃ-mi. raspunse ?i * porni in galop inainte. 11 ajunsei. Voiam neaparat sa-i vad fafa. ā Te-ai plictisit fara mine ? spuse printre dinti. 'ā Pu^in. Unde ti-ai pierdut cravaĀ§a ? il intrebai'din nou. . _ Tata imi arunca b privire piezi^a. ā N-am pierdut-o, spuse el, am aruncat-b. Apoi cazu pe ginduri, i?i lasa capul.in jos... $i pentru ā prima Ā§i ultima oara am vazut cita duio$ieā $i parere de rau puteau sa exprime trasaturile lui severe. Porni iar la galop nu 1-am .mai putut ajunge; am sosit acasa cu un sfert de ceas in urma lui. āAsta inseamna iubire, imi spuneam iarasi, stind noaptea la biroul meu, unde incepusera sa apara iar car- tile Ā§i caietele, asta inseamna pasiune ! Cum a putut ea * sa nu se revolte cind a fost lovita... fie $i de Š¾ ŃŃŠ° iubita ! Se vede ca se poate rabda a$a ceva, daca iubeĀ§ti... $i eu:.. eu imi inchipuiam ca...ā' 224
In ultima luna ma copsesem mult ?i dragostea mea, cu toate tulburarile Ā§i suferintele ei, imi aparea acum marunta, copilaroasa si saraca, fata de acel sentiment mis- terios, pe care de-abia daca puteam sa-1 banuiesc si care ma inspaiminta intocmai ca Š¾ fata necunoscuta, frumoasa, dar infricoĀ§atoare, pe care in zadar cauti s-o deslu$eĀ§ti in ā¢intuneric... In aceeasi noapte avui un vis ciudat si plin de groaza. Se facea ca intram intr-o camera mica Ā§i intunecoasa. Tata era acolo cu cravasa in mina Ā§i batea din picior ; intr-un colt se ghemuia Zinaida Ā§i avea un semn roĀ§u pe frunte... nu pe brat, iar in spatele lor se ridica Belovzorov, acoperit de singe ; isi deschidea buzele palide $i il ame- ninta cu furie pe tata. Dupa doua luni, am intrat la facultate, iar dupa Š¾ jumatate de an tata muri (din pricina unui atac de apo- plexie) la Petersburg, unde de-abia se mutase impreuna cu mine Ā§i cu mama. Cu citeva zile inaintea mortii pri- mise Š¾ scrisoare de la Moscova care il tulburase profund... Š rugase ceva pe mama si se spune ca plinsese, el, el. tatal meu ! In dimineata cind il lovi atacul, incepuse Š¾ scrisoare in frantuzeste pentru mine. ,.Fiul meu, imi seria el, fere$te-te de dragostea femeilor, teme-te de aceasta fericire Ā§i de aceasta otrava...ā Dupa moartea lui, mama trimise la Moscova Š¾ surna importanta de bani. XXII TRECURA PATRU ANI. DE-ABIA ie^isem din facultate $i nu $tiam de ce sa ma apuc, la ce u$a sa bat ?i rataceam fara nici Š¾ treaba. Intr-o seara intilnii la teatru pe Maidanov. Se casatorise, avea $i Š¾ slujba acum, dar eu il gaseam neschimbat. La fel de u?or se entuziasma $i tot atit de iute se clescuraja. ā Ā§tii, imi spuse el printre altele, doamna Dolskaia e aici. ā Care doamna Dolskaia ? . ā Ai uitat-o ? Fosta printesa Zasekina, de care am fost.cu totii indragostiti, $i dumneata, de asemenea. Iti aduci aminte, la vila, linga Neskucinii... ā E casatorita cu Dolski ? 15 ā Un culb de nobili 225
ā¢ ā¢ . ' ' ā Š * ā Da. ā Š ea aici, la teatru 2 ā āNu, dar e la Petersburg, s-a mutat de curind aici ; se pregate^te sa piece in strainatate. ā Ce fel de om e barbatul ei ? 11 intrebai eu. ā Un tinar minunat si cu avere. Un coleg al meu de birou, de la Moscova. Intelegi ca dupa toata povestea aceea... cred ca Ā§tii' bine amanuntele (Maidanov zimbi cu inodes)... nu i-a fost prea u$or sa gaseasca Š¾ partida ; au ramas corisecin^ele... dar, cu inteligen^a ei, totul e cu putin^a? Du-te la ea, va fi foarte bucuroasa sa te revada. S-a facut $i mai frumoasa. Maidanov imi daduāadresa Zinaidei. Locuia la hotelul Demut. Ainintirile de odinioara se trezira in mine... Jurai sa vizitez chiar a doua zi pe aceea care fusese ,,pasiunea:< mea de odinioara. Dar am fost ocupat ; trecu Š¾ sapta- mina, alta, Ā§i cind, in sfirsit, m-am dus la hotelul Demut Ā§i am intrebat de doamna Dolskaia, am aflat ca murise cu patru zile in urma, pe nea^teptate, din facere. Am simtit un cu^it in inima. Gindul ca puteam s-o revad $i n-am vazut-o, Ā§i n-am s-o mai vad niciodata, acest gind amar se implinta in mine ca Š¾ remuĀ§care puter- nica; de neinvins. āŠ murit ! A murit !ā repetam, pri- vindu-1 prostit pe portar, apoi am ieĀ§it incet in strada Ā§i m-am dus..., fara sa Ā§tiu incotro. Tot trecutul imi rasari deodata in fa|a. ,,Ā§i iata cum s-a incheiat, spre ce se avinta, framintata $i navalnica, aceasta viata tinara, arzatoare $i plina de stralucire !ā La asta ma gindeam, Ā§i-i vedeam in inchipuire trasaturile dragi, ochii aceia, buclele... intr-o lada ingusta, in bezna umeda de sub pamint, aici, nu departe de mine, care eram inca viu, Ā§i poate' . la citiva pasi de tatal meu... Ma gindeam la toate acestea, imi incordam inchipuirea Ā§i totuĀ§i : Nepasatoare buzemi-au'spzis v estea mor fit, Cu nepasare le-am ascultat... rasuna in sufletul meu. O, tinerete, tinere|e ! Nu |Šæ seama de nimic, ca Ā§i cum ai stapini toate comorile lumii ! $i in durere te complaci, chiar tristeĀ£ea i|i sade bine ; e$ti increzatoare in tine Ā§i indrazneata, spui : numai eu traiesc ā privi^i ! ā dar zjlele tale fug si pier, nenuma- rate, totul se topeĀ§te in tine, fara urma, ca ceara sub 226
razele soarelui, ca zapada... poate ca taina farmecului tau nu st a in puterea cle-a faptui orice, ci in puterea credintei ca tu po|i faptui orice ; sta in faptui ca-|i iro- seĀ§ti in vint puteri pe care n-ai $ti sa le intrebuinfezi altfel, in faptui ca fiecare din noi recunoa^te, cu tarie, ca e un risipitor Ā§i se crede indrepta|it sa-si spuna : āCite n-aĀ§ fi facut, daca n-aĀ§ fi pierdut timpul degeabaā. De asemenea Ā§i eu, ce nu speram, ce nu a^teptam, ce viitor bogat nu-mi prevedeam atunci cind, cu un suspin un moment de triste^e, imi luam ramas bun de la fantoma primei mele iubiri, care inviase Š¾ clipa in mine ! $i cite din toate acestea, pe care le asteptam, s-au im- plinit ? Ā§i acum, cind peste via^a mea incep sa se lase umbrele serii, ce altceva mai proaspat, mai scump, mi-a ramas, decit amintirea acelei furtuni dintr-o dimineaja de primavara, care a trecut atit de repede ? Dar * degeaba ma invinova|esc. $i atunci, la virsta aceea u^uratica si tinara, eu n-am ramas surd la glasul ce trist ajungea pina la mine, la glasul solemn ce-mi venea din mormint. Imi amintesc ca, la citeva zile dupa ce am aflat de moartea Zinaidei, impins de Š¾ dorinja ne- in|eleasa, am asistat la agonia unei batrine sarmane, care locuia in aceea^i casa cu noi. Culcata pe scinduri goale, acoperita cu zdrenfe $i cu un sac sub cap, s-a sfirsit cu greu Ā§i multa suferin|a. Toata via|a ?i-o trecuse intr-o lupta amara cu saracia de toate zilele ; nu cunoscuse bucuria, nu gustase din dulceaja fericirii, asadar, ar fi tre- buit sa se bucure de venirea mor^ii, care ii aducea des- catu$area Ā§i tihna. Dar, cu toate acestea, in timp ce trupu-i batrin se lupta inca, in timp ce pieptul i se mai salta indurerat sub mina de gheata a morfii, cit timp n-o para- sira ultimele puteri, batrinica i$i facea mereu semnul crucii Ā§optea : āDoamne, iarta-mi pacatele", ?i numai cu ultima scinteie a vietii pieri din ochii ei Ā§i expresia fricii, a groazei sfirĀ§itului... Imi amintesc ca acolo, la ca- patiiul acestei sarmane batrine, m-am cutremurat pentru Zinaida am sim|it nevoia sa ma rog pentru ea, pentru tata Ā§i... pentru mine. 1860 221
Apele primaverii In romaneste de ROSE HEFTERj B. DUMITRU $i MIHAIL COSMA Ca apele de primavarS Ce tree navalnic. spumegind, Frurnoyii ani ai vietii noastre Se due $i nu se-ntorc nicicind ! (Dintr-o romanta veche)
ā A ; Š ' / ā¢ ā - ā¢ . Š . ā¢ / ...SE INTO ARSE CAM LA ORA UNU dupa miezul nop|ii in odaia sa de lucru, il trimise la culcare pe servitorul care-i aprinsese luminarile ?i, trintin- du-se intr-un jilt gura sobei, iĀ§i ingropa fa{a in miini. Niciodata nu se simtise atit de obosit trupe$te sufle- teĀ§te. Petrecuse seara in cercul unor femei simpatice Ā§i al unor barbati cultivati. Citeva dintre doamne erau fru- moase ; barbatii erau mai to|i oameni de talent Ā§i de spirit ; chiar el se dovedise nu numai la inaltimea conversatiei, dar Š¾ sustinuse cu stralucire... $i cu toate acestea niciodata nu se simtise atit de cople^it, de sufocat, de accl ātaeclium vitae", de care vorbeau vechii rpmanl, nu simtise a$a de adinc ādezgustul de viataā. Daca ar fi fost mai tinar, ar fi plins de plictiseala, de tristete Ā§i de'enervare ; Š¾ amara- ciune ca de pelin ā rascolitoare si arzatoare ā ii umplea sufletul. Ceva greoi, dezgustator, sfisietor il invaluia din toate parole, ca Š¾ noapte intunecoasa de toamna ; $i nu ^tia.cum sa se smtilga din acest intuneric, -cum sa scape de aceasta amaraciune. La somn nici nu se putea gindi ; sim- tea ca nu va putea inchide ochii. De ciuda, se adinci in ginduri lenāese, dezlinate. Se gindea la desertaciunea, la zadarnicia $i la banalita- tea inselatoare a tot ce era omenesc. Toate anotimpurile viefii lui ā implinise cincizeci si doi de ani ā i se perindau inaintea ochilor, Ā§i nici unul dintre ele nu-$i gasea justifi- carea in fata sa. Sa te zbati mereu in gol Ā§i-n nimicnicie, sa lupti neincetat cu morile de vint, in parte din naivitate, in parte con^tient, sa nu mai contene^ti a te in^ela cu iluzii, $i apoi, ca din senin, sa te simji fara de veste asaltat de batrinete Ā§i, odata cu ea, sa'te cuprinda teama de moarte, acea teama ce create mereu, te macina necontenit... Ā§i 230 ā¢ ā¢ ,
buf ! ā te arunca in nefiinta ! $i macar dacS s-ar scurge viaja in felul acesta, dar de cele mai multe ori, inaintea sfirĀ§itului, te napadesc, ca rugina fierul, nevolniciile $i bolile... Viata nu-i aparea ca Š¾ mare rascolita de valuri, a?a cum Š¾ descriu poetii ; dimpotriva, Š¾ vedea neteda ca oglinda, nemi^cata, stravezie pina-n cele mai tainice ascun- ziĀ§uri, $i pe el insu?i stind intr-o luntrisoara fragila ; jos, in strafundul prapastiei intunecoase $i miloase, abia se deslu- seau, ca niĀ§te pe$ti uriasd, ca ni$te mon?tri hido?i, toate racilele vietii : bold, necazuri, nebunie, orbire, saracie... Si iata ca, sub ochii lui, unul din ace^ti mon^tri se ive^te din intuneric, se opinteĀ§te urcind tot mai sus ?i, pe masura ce dihania se apropie, el se infricoĀ§eaza tot mai tare. Uite, uite... namila mai-mai sa izbeasca cu spinarea barca Ā§i s-a dus cuāea. Dar, deodata, monstrul parca se pierde, coboara Ā§i, scufundindu-se in strafunduri, se culca iarasi, abia mi?cind din aripa-i intunecata. TotuĀ§i, va veni ziua sorocita $i atunci barca va fi rasturnata. Clatina din cap, sari din jilt, ocoli de doua ori odaia ?i se a?eza in fata biroului ; deschizind unul dupa altul toate sertarele, incepu sa rascoleasca hirtiile, scrisorile vechi, cele mai multe de la femei. De ce facea asta, nici el nu Ā§tia,ā doar nu cauta nimic. Tot ce dorea era sa alunge, aflindu-?i vreo treaba oarecare, stolul de ginduri ce-1 chi- nuiau. Desfacu la intimpJare citeva plicuri. Unul con|inea Š¾ floare uscata, legata cu Š¾ panglica decolorata. Dadu din umeri Ā§i, aruncind Š¾ privire spre soba, impinse scrisorile la Š¾ parte, ca ?i cind s-ar fi pregatit sa arda toate aceste nimicuri nefolositoare. Cu aceeaĀ§i infrigurare continua sa scotoceasca fundul sertarelor $i trase incet afara Š¾ cutiuta veche, octogonala, facu ochii mari, Ā§i ridica biniĀ§or capa- cul... In cutie, sub doua straturi de vata ingalbenitS, se afla Š¾ cruciulifa de granate. Nedumerit, privi citeva clipe acea cruciulita, scoase ' deodata un strigat u?or... fata lui vadea parca bucurie, parca parere de rau : era surprins, ca $i cum ar fi intilnit pe neaĀ§teptate Š¾ fiinta pe care Š¾ iubise cindva cu duio^ie $i pe care n-o mai vazuse de multa vreme ; era aceeaĀ§i, dar schimbata la infatiĀ§are, odata cu trecerea anilor... Se ridica, se reintoarse linga camin in jiltul sau $i-$i ingropa iarasi capul in miini... āDe ce astazi ? De ce toc- mai astazi ?v se gindi el. Ā§i multe amintiri din trecut i se improspatara. 231
Iata ce-Ā§i aminti... Dar inainte de toate, trebuie sa va spunem despre cine-i vorba. Eroul nostru se nume^te Dmitri Pavlovici Sanin. gi iata ce Ā§i-a amintit : Š ERA IN VARA ANULUI 1840. SANIN implinise douazeci si doi de ani ; se intorcea din Italia in Rusia Ā§i se afla la Frankfurt, in trecere. Aproape singur pe lume, avea Š¾ avere care, desi nu prea mare, ii ingaduia sa traiasca independent. Mo^tenind de la Š¾ ruda indepar- tata citeva mii de ruble, se hotarise sa cheltuiasca acesti bani in strainatate inainte de-Š° intra in vreo slujba, pina nu se va inhama pentru totdeauna intr-un serviciu- de stat, fara de care asigurarea existen+ei nu i se parea cu putinta. gi intr-adevar, Sanin isi aplicase cu atita iscusinta plant'd, incit in ziua sosirii sale la Frankfurt ii mai ramasesera doar ati|ia bani cit sa se poata inapoia la Petersburg. In 1840, erau ŃŠøŠ¦ŠæŠµ cai ferate ; turi^tii calatoreau cu dili- genta. Sanin i$i re^inu un loc, dar diligenta urma sa piece abia la unsprezece noaptea. Ii raminea deci destul timp. gi, cum ziua era minunata, dupa ce prinzi la hotelul āLebada albaā, vestit pe atunci,.ISanin ie$i sa hoinareasca prin ora$. Se duse sa vada Ariana lui Dannecker \ care nu prea ii placu, vizita casa lui Goethe (din ale carui opere citise numai Werther, $i asta intr-o traducere fran^u- zeasca) ; se plimba pe malul Main-ului se plictisi de-a binelea, cum ii sta bine unui calator care se respecta. gi, tot umblind aĀ§a, nimeri pe la ora Ā§ase* obosit, cu ghetele prafuite,* pe una din stradujele mai dosnice din Frankfurt, Š¾ stradu|a de care avea sa-Ā§i aminteasca multa vreme dupa aceea. Pe una din casele, purine la numar, de pe acea strada Š¾ firma : āCofetaria italiana Giovanni Roselli ā atragea atenĀ£ia trecatorilor. Sanin intra, ca sa bea un pahar de limonada. In prima incapere, in dosul unei modeste tejghele, pe polijele unui dulap vopsit, se aflau, rinduite ca la farmacie, citeva sticle cu etichete 1 Este vorba de tabloul Ariana pantera, al pictorului ger- man Johann Heinrich von Dannecker (1758ā1841) 232
aurite borcane pline cle pesmeti, prajituri cu ciocolata ?i acadele. In pravalie nu era nimeni ; singur un motan cenuĀ§iu torcea inchizind ochii zgiriind incetisor, cu virful ghearelor, scaunul inalt de paie, de linga fereastra ; un co$ de lucru din lemn sculptat sta rasturnat pe podea Ā§i, linga el, un ghem gros de lina ro^ie lucea in raza piezisa a asfintitului. Din incaperea de alaturi venea un zgomct cludat. Sanin a^tepta, pina ce nu se mai auzi clinchetui clopo|elului de la usa, Ā§i intreba tare : ,,Nu-i nimeni pe-aici ?ā In aceeasi clipa, uĀ§a odaii de alaturi se deschise... Sanin ramase uluit. Š IN COFETARIE DADU buzna Š¾ fata de vreo nouasprezece ani, cu parul negru risipit in bucle pe umerii goi Ā§i cu bratele albe, intinse. Zarindu-1 pe Sanin, se repezi catre el, il apuca de mina $i-l trase dupa ea, spunindu-i cu glas inabusit de emotie : ālute, lute ! Pe aici ! Scapa-1 !ā Sanin n-o urma numaidecit, Ā§i asta nu fiindca ar fi Ā§ovait, ci fiindca de uimire ramase lintuit locului. Nu vazuse in viata lui Š¾ asemenea frumu- se te. Fata se intoarse catre el $i in glasul, in privirea, in tremurul cu care-$i cuprinse obrazul palid cu mina, in felul cum ii strigase : ādar vino odata, vino !ā, se vadea atita deznadejde, incit Sanin se napusti indata dupa ea pe u$a deschisa. In odaia in care intra, pe un divan de moda veche din par de cal, sta intins un baiat de vreo paisptezece ani, care .semana in chip izbitor cu tinara fata : era fara indoiala fratele ei. Copilul era palid, mai bine zis, alb, cu reflexe galbene ca de ceara sau ca de marmura antica. Tinea ochii inchisi ; umbra parului negru Ā§i des ii acoperea frun- tea nemi^cata, neteda $i sprincenele sub|iri, tepene ; prin- tre buzele invinejite, ii sticleau dintii incleĀ§ta{;i. Parea ca nu mai rasufla ; tinea un brat dupa cap, iar celalalt ii atirna greoi, pina la podea. Copilul era imbracat ; avea ?i Š¾ cra- vata strinsa in jurul gitului. Fata se repezi spre dinsul, sco|ind un |ipat de spaima. ā A murit, e mort ! striga. Adineauri a stat aici, vorbeam impreuna... Ā§i deodata a cazut Ā§i nu s-a mai 233
miĀ§cat... Dumnezeule, cum sa-l salvam ? Si mama, care nu-i aid... Pantaleone ! Pantaleone ! Unde-i doctorul ? adauga pe italiene^te. Ai fost la doctor ? ā Signorina, n-am fost ! Am trimis-o pe Luiza, se auzi un glas ragu$it de dupa u$a. Ā§i un batrinel, imbracat intr-un frac de culoare liliachie, cu nasturi negri, cu Š¾ cravats mare, alba, cu pantaloni scur^i de nankin $i cu ciorapi alba^tri de lina, intra in odaie, leganindu-se pe picioarele-i strimbe. Fa|a lui mica disparea cu totul sub Š¾ claie de par carunt, zbirlit, de culoarea ofelului, $i care atirna in Ā§uvi^e ciufulite, facindu-1 sa semene cu Š¾ gaina mojata, asemanare cu atit mai izbitoare, cu cit sub acea claie de par sur nu se puteau desluĀ§i decit un nas ascu{it Ā§i niĀ§te ochi rotunzi, galbeni. ā Luiza are picioare zdravene, eu insa nu pot fugi, se scuza el in italiene^te, ridicindu-?i, rind pe rind, picioarele strimbate de podagra Ā§i incal^ate cu niĀ§te ghete inalte, cu f unduli|e ; dar am adus apa. Ā§i intr-adevar, stringea intre degetele-i slabe ?i nodu- roase gitul strimt al unei sticle. ā Dar Emil are sa moara pina atunci ! striga fata ?i i$i ā intinse-miinile spre Sanin. Ah, domnule ! O, mein Herr I Nu cumva po|i dumneata sa-l scapi ? ā Trebuie sa-i luam singe ; e un atac de apoplexie, . se amesteca batrinelul, care raspundea la numele de Pan- taleone. . . Sanin n-avea nici cele mai vagi no^iuni de medicina, dar $tia in mod sigur ca un copil de paisprezece ani nu poate avea un atac de apoplexie. ā Nu-i un atac, e le$inat, se adresa el lui Pantaleone. Ave^i ni?te perii ? Batrinul i$i intoarse spre dinsul fa|a micufa. ā Ce sa avem ? ā Perii ! Perii ! traduse Sanin in nem^te $i in fran- fuze^te. Perii, repeta facind gestul unui om care-?i ŃŠøŠ³Š°ŃŠ° hainele. Batrinul in|elese, in sfir^it. ā A, perii, spazzette 1 Cum sa n-avem perii ! ā Adu-le aici ; Š¾ sa-i scoatem haina, ?i pe urma il vom freca. ā Bine... Benone ! Oare nu-i bine sa-i turnarn ?i apa pe cap ? 234
ā Nu..: mai tirziu. Acum du-te iute $i adu periile.' Pantalebne puse sticla jos, ieĀ§i grabit se intoarse Indata cu doua perii, una de haine alta de cap. Odata cu el intrase in odaie un pudel cu parul cret, care, dind mereu din coada, se uita curios cind la batrin, cind la fata si chiar la Sanin, de parca ar fi vrut sa afle ce inseamna toata harmalaia asta. Fara sa mai piarda timpul, Sanin scoase haina baiatului, ii desfacu gulerul, ii sufleca minecile camaĀ§ii $i, apucind Š¾ perie, incepu sa-1 frece cu toata puterea, pe piept Ā§i pe bra^e. La rindul sau, Pantaleone ii freca ghetele Ā§i panta- lonii cu cealalta perie. Fata cazuse in genunchi linga divan Si, cu capul intre miini, se uita tinta la fratele ei, fara sa clipeasca. Sanin freca, freca de zor, si din cind in cind ii arunca pe furis cite Š¾ privire... Dumnezeule, cit e de frumoasa ! Ill AVEA UN NAS CAM MARE, DAR DE o forma placuta, acvilina ; un puf abia vizibil ii umbrea usor buza de sus. Tenul ei curat si mat, de Š¾ paloare de fildes sau de chihlimbar deschis, si undele lucioase ale parului ii aminteau pe ludita lui Allori din palatul Pitti Dar mai cu seama, ochii ! Ochi cenusii inchis, cu pupilele tivite de un cere negru ā ochi minunati, ochi triumfatori, chiar si in clipele in care teama si durerea le intunecau oarecum stralucirea... Prilej neasteptat pentru Sanin de a-si aminti, fara voie, de incintatoarea tara de unde venise. Dar nici in Italia nu intilnise Š¾ femeie la fel de frumoasa. De tulburare, fata isi Vnā¬a rcspiratia, asteptind parca mereu ca fratele ei sa-si vina in fire. Sanin il freca de zor pe baiat, dar nu se uita numai la fata ; il atragea nu mai pu|in si figura originala a lui Pantaleone. Obosit,* sleit, batrinul salta si icnea la fiece miscare a periei, si lafele lui lungi de par, ude de sudoare, se leganau greoi de Š¾ parte si de alta, ca niste .radacini scaldate de-Š¾ apa curgatoare. 1 Este vorba de tabloul pictorului florentin Cristoforo Allori (1577ā1621) Judita tinmd capul lui Holo fern (tl.r.). 235
ā Ce-1 putin scoate-i cizmele... Si spuse Sanin. Ciinele, tulburat pesemne de tot ce se intimpla, lucru atit de neobiĀ§nuit pentru el, se lasa pe labele dinainte Ā§i incepu sa latre. ā Tartaglia, canaglia ! mormai batrinul, amenintator... ā¢ Dar in clipa aceea, fata se schimba la fata, i?i inalta sprincenele, Ā§i privi cu ochi mari, stralucitori de bucurie... Sanin se intoarse. BMatul se rumenea ; incet, incet incepura sa-i tremure pleoapele, narile i se tot umflau. Rasufla deodata, cu dintii incle$tati, Ā§i suspina... ā Emil ! striga fata. Emiglio mio ! Emil deschise incet ochii sai negri $i mari ; privea ca prin ceata, dar zimbitor. Un zimbet slab flutura $i pc buzele-i palide ; miĀ§ca apoi bratul, care ii atirna, ridicindu-1 anevoie .pina la piept. ā Emiglio ! repeta fata, sculindu-se in picioare. Figura ei avea Š¾ expresie a$a de vie, aĀ§a de concentrata, de parca era gata sa izbucneasca in lacrimi, sau in hohote de ris ā Emil ! Ce este ? Emil ! intreba cineva din odaia vecina, Ā§i Š¾ doamna bine imbracata, cu fata smeada $i parul argintiu, intra grabita. Š urma un barbat in virsta ; capul unei servitoare se arSta peste umarul lui. Fata se repezi sa-i intimpine. ā A scapat, mama ! Traie$te ! exclama, imbratisind-o febril pe doamna care intrase. ā Dar ce s-a intimplat ? Š¾ intreba din nou. Veneam. spre casa Ā§i la intrare 1-am intiln.it pe domnul doctor cu Luiza... tn timp ce fata povestea ce se intimplase, doctorul se apropie de bolnav, care-Ā§i revenea tot mai mult, zimbind intruna.cu oarecare sfia'la, ru^inat parca de spaima in care ii b&gase pe ai sai. ā L-ati frecat cu peria, dupa cum vad, se adresa docto- ral lui Sanin Ā§i lui Pantaleone. Bine ati facut. Buna idee... la s5 vedem, ce i-a? mai putea da.- Pipai pulsul tinarului. Hm ! la scoate limba ! Mama se apleca cu grija spre fiul ei ; baiatul ii zimbi mai deschis $1, ridicindu-$i ochii spre dinsa, roĀ§i. Dindu-$i seama ca nu mai are rost sa ramina acolo, Sanin trecu in cofetarie. Dar inainte de a pane mina pe 2ŠŠ
clan|a tujii, care dadea afara, tinara fata aparu din nou Ā§i-l opri... ā Plecati ? il intreba ea, privindu-1 blind ; nu va retin, dar in asta seara trebuie sa veniti neaparat la noi. Va sin- tem atit de indatorati... ati salvat viata fratelui meu, da, da... Ā§i vrem sa va exprimam multumirea noastra. Mama va roaga. Tinem sa va cunoa?tem Ā§i sa luati parte la bucuria noastra. ā Dar plec chiar astazi la Berlin, incerca sa se scuze Sanin. ā Aveti tot timpul, ii raspunse fata cu vioiciune. Va rog sa veniti peste Š¾ ora sa luati Š¾ ceasca de ciocolata cu noi. Imi fagaduiti ? Eu trebuie sa ma intorc la fratele meu. Veti veni ? Ce putea face Sanin ? ā Voi veni, raspunse el. Fata ii strinse mina Ā§i fugi. Sanin se pomeni in strada. IV 1 CIND, DUPA VREUN CEAS JU- matate, Sanin se intoarse la cofetaria Roselli, fu primit ca Š¾ ruda. Emil statea pe acelaĀ§i divan unde il frictionasera. Medicul prescrisese Š¾ reteta Ā§i-i recomandase tinarului ,.sa reactioneze cu multa precautiune la emotii^ din pricina temperamentului sau nervos si a predispozitiei pentru boala de inima. Emil mai leĀ§inase Ā§i alta data, dar nici- odata criza nu fusese atit de puternica ?i nu durase atit de mult. Dealtfel, medicul ii lini^ti, asigurindu-i ca orice pericol e inlaturat. Emil era in halat, cum poarta de obicei convalescent^ ; maica-sa ii infa^urase gitul cu un fular de lina albastra ; baiatul parea vesel, se simtea ca intr-o zi de sarbatoare ; dealtfel, toate in jurul lui aveau un aer festiv. in fata divanului, pe Š¾ masuta acoperita cu Š¾ inveli- toare curata, trona un vas de portelan plin cu ciocolata aromata Ā§i jur imprejur erau cesti, sticle pline de sir op, farfurii cu pi^coturi, franzelute Ā§i citeva buchete de flori. $ase luminari subtiri ardeau in doua candelabre de argint de forma veche. De Š¾ parte a divanului, un jilt, stil Voltaire iĀ§i deschidea bratele moi Ā§i Sanin fu poftit sa se a$eze in el. 237
Š¢Š¾Š¦ ai easel pe care avusese prilejul sa-i cunoasca.5n.ziua aceea, erau aduna|i in jurāul bolnavului, nu lipsea nici motanul, nici ca|elul Tartaglia, Ā§i fiecare in parte parea nespus de fericit ; ciinele stranuta de bucurie ; numai motanul i?i vedea de ale lui, clipind mereu din ochi ?i netezindu-?i blana. Sanin a fost nevoit sa se recomande, spunindu-?i numele, prenumele, calitatea, precum ?i locul de unde venea. Auzind ca era rus,. cele doua femei se mirara intr-un glas, observind ca vorbe?te perfect nem- te?te ; dar, daea prefera sa vorbeasca fran|uze?te, il rugara sa continue conversa|ia in aceasta limba, pe care amindoua o. infelegeau si-o vorbeau cu uĀ§urin|a. Sanin se invoi pe loc. ,,Sanin ? Sanin ?ā Nici mama, nici fata nu ?i-ar fi inchipuit vreodata ca un nume rusesc poate fi pronunfat atit de u?or. Prenumele lui, āDimitri", le placu tot atit de mult. Mania i?i aminti ca in tinerete vazuse Š¾ opera foarte frumoasa Demetrio e Polibio ; dar adauga indata ca āDimitri^ suna mai frumos decit āDemetrio". Sanin se intretinu cu cele doua femei aproape un ceas. La rindul lor, ele ii dadura tot felul de amanunte asupra traiului lor. Mai mult vorbea mama, doamna cu parul carunt. Ii spuse lui Sanin ca numele ei'e Leonora Roselli, ca Ā§i-a pierdut sojul, Giovanni Battista Roselli, care a fost cofetar Ā§i s-a stabilit la Frankfurt in urma cu douazeci si cinci de ani, ca sotul ei era din orasul Vicenza, ca era om foarte de treaba, dar cam iute, certaret ?i, pe linga asta/ republican ! Ā§i spunind aceasta, m-ŃŠµ Roselli arata cu degetul un portret pictat in ulei, ce atirna deasupra divanului. Pesemne ca ?i āpictorul era un republican", adauga m-me Roselli suspi- nind, fiindca n-a izbutit sa-i redea asemanarea ; tabloul il infati?a pe raposatul Giovanni Battista ca pe un brigand posomorit ?i incruntat, un fel de Rinaldo Rinaldini. Cit despre m-me Roselli, era nascuta in āvechiul- ?i minunatul ora? Parma, unde se afla marea|a cupola pictata de nemuri- torul Correggio" ; dar, locuind atita vreme in Germania, devenise aproape nemfoaica. Mai Jinu sa-i spuna, clatinind cu tristete din cap, ca atit ii mai ramasese : fata ?i baiatul (ii arata cu degetul pe amindoi) ; ca pe fata Š¾ cheama Gemma si pe baiat Emiglio ; ca sint amindoi copii buni ?i ascultatori, mai cu seama Emiglio... (āEu nu sint asculta- toare ?" Š¾ intrerupse fata : āAh, Ā§i tu e?ti Š¾ republican^ !" raspunse mama.) Doamna Roselli se plinsese oarecum ca afacerile ii mergeau mai prost decit in timpul barbatului ei, 238
renumit maestru in arta cofetariei... (āUn grand9 uomo .. mormai Pantaleone intunecindu-se la fata), dar ca, totu$i, multumita bunului Dumnezeu, se mai putea trai ! V GEMMA Š ASCULTA PE MA1CA-SA vorbind Ā§i din cind in cind ridea, suspina, Š¾ mingiia pe umar sau Š¾ ameninfa in gluma cu degetul, Ā§i nu uita sa arunce ?i cite Š¾ privire lui Sanin. Apoi se ridica, Š¾ imbra- tisa pe maica-sa sarutind-o pe git, pe sub barbie, facind-o sa rida in hohot, ba chiar sa Ā§i tipe usor. Sanin afla ama- nunte Ā§i despre Pantaleone. Pe vremuri fusese cintaret la Opera, interpretase roluri de bariton, dar parasise de mult cariera teatrala, oploĀ§indu-se la familia Roselli, fiind ceva intre servitor Ā§i prieten. De$i locuia de multa vreme in Germania, nu inva|ase deloc limba tarii ; nu stia decit sa injure, Ā§i asta intr-o germana stricata. Ferroflucto spiccebubbio !1 cam aĀ§a ii califica el pe nemti. Vorbea Š¾ italieneasca minunata, fiind nascut la Sini^aglia, unde se aude ālingua toscana in bocca romana". 1 2 Emiglio se razgiia, complacindu-se in buna dispozi|ie a convalescentului sau a suferindului, scapat de la Š¾ mare primej die ; dealtfel, se vedea uĀ§or ca to|i ai casei il rasfa|a. Ii multumi sfios lui Sanin ; dar gindul ii era mai mult la sirop Ā§i la bom- boane. Sanin n-avu incotro Ā§i bau doua ceĀ§ti de ciocolata delicioasa Ā§i minca Š¾ cantitate uriaĀ§a de piscoturi ; n-apuca sa manince unul, ca Gemma ii Ā§i oferea un altul. Ā§i cum putea refuza ? Nu trecu mult $i se simti ca la el acasa ; ceasurile se scurgeau neinchipuit de repede. Gazdele il rugarS sa le povesteasca cite ceva despre Rusia, despre clima, societatea, mujicii ruĀ§i, Ā§i indeosebi despre cazaci, despre razboiul din 1812, Petru cel Mare, despre Kremlin, clopotele Ā§i cintecele ruse^ti. Mama ?i fiica aveau Š¾ idee foarte vaga despre acea tara imensa Ā§i indepartata. Madame Roselli, sau, cum i se spunea de obicei, Frau Lenora, il surprinse pe Sanin, Jntrebindu-l daca vestitul palat de ghea|a, construct la Petersburg in secolul trecut, 1 Verfluchter Spitzbube (cored) ā puĀ§lama afurista (germ.). 2 āGrai toscan in gura romana" (it.). 239
despre care citise nu de mult Š¾ descriere atit de intere- santa intr-o carte Bellezze delle arti ramasa de la soful ei, mai exista inca ?āĀ§i cind Sanin Š¾ intreba mirat : āVa inchipuiti, intr-adevar, ca in Rusia nu-i niciodata varalfc ? Frau Lenora ii marturisi ca i$i inchipuise pina atunci Rusia ca Š¾ tara cu zapezi ve^nice, in care toata lumea poarta numai blanuri $i unde toti barbafii sint militari, dar ca e Š¾ tara tare ospitaliera Ā§i ca taranii ei sint foarte supusi. Sanin se stradui sa-i dea, atit ei cit $i fiicei sale, infor- matii mai exacte. Cind incepura sa vorbeasca despre muzi- ca ruseasca, il rugara sa cinte ceva in ruseste ?i i se ar ata intr-un colt al odaii Š¾ minuscula pianina, cu clapele albeā ?i negre in versate. Le facu pe plac, fara sa se lase mult rugat, ?i acompaniindu-se de bine, de rau, cu doua degete de la mina dreapta Ā§i trei de la' mina stinga (degetul cel gros, cel mare ,$i inelarul), cinta cam nazal, cu Š¾ voce slaba de tenor, mai intii : Sarafanul, pe urma Pe ulito pietruita. Mama Ā§i fiica ii laudara vocea Ā§i cintecele si isi aratara admiratia, indeosebi, pentru sonoritatea ?i dul- ceata limbii ruse, rugindu-1 sa le traduca textul. Sanin le implini dorinta ; dar, deoarece cuvintele din. Sara- fanul Ā§i Pe ŠøŠ©Š° pietruita (sur une rue pavee une jeune fille allait a Veau1 2, ā asa a talmacit el originalul) nu puteau sa le dea Š¾ idee precisa asupra frumusetii poeziei ruse, recita mai intii, apoi traduse la sfirsit cinta romanta ŠŠ³-aduc aminte sfinta clipa, poezie de Pu?kin. pusa pe note de Glinka, falsificind oarecum cupletele in ton minor. Doamnele se entuziasmara Ā§i Frau Lenora descoperi chiar ca limba rusa seamana uimitor cu italiana : Mgnove- nie3 * ā o, vieni'1; samnoi5, siamānoiG etc. Chiar numele ā¢lui Glinka Ā§i Pu$kin (pe care ea il pronunta Pussekin) i. se pareau familiare. Sanin, la rindul sau, ruga pe doamne sa cinte ceva. Ā§i ele ii facura indata pe plac. Frau. Lenora - se a?eza la pian ?i cinta, acompaniata de fiica ei, citeva āduettini" Ā§i āstornelli". Mama parea sa fi avut altadata un frumos contralto ; vocea fetei, deĀ§i cam slaba, era placuta. * - 1 āFrumusetile artei" (it.). 2 Pe ulita pietruita, Š¾ fata se ducea la apa (fr.). 3 Mgnovenie ā clipa, moment (rus.). 6 O, vieni ā o, vino (it.). 5 Samnoi, so mnoi cu mine (rus.), x Ā® Siamānoi ā noi sintem (it). 249
VI DAR CEEA CE ADMIRA SANIN NU era glasul Gemmei, ci pe Gemma ināsasi. Stind in spatele fotei, cam intr-o parte, se gindea ca niciodata un palmier, chiar cei cintati de Benediktov, poet pe atunci la moda, nu s-ar putea asemui in eleganta cu talia ei mladioasa. Cind inalta ochii, in pasajele expresive, el se intreba daca cerul ar putea ramine nepasator si nu Ā§i-ar deschide portile la Š¾ asemenea privire ? Sprijinit de usa, cu b^rbia Ā§i gura ingro- pata in lavaliera, ascultind cintul fetei cu gravitatca cunoscatorului, batrinul Pantaleone ii admira Ā§i el frumu- setea, de$i se obisnuise cu ea. Dupa ce cintara duetele, Frau Lenora |inu sa arate ca $i Emiglio avea Š¾ voce placuta, ca un clopofel de argint, dar ŠµŠ¹. fiind la virsta cind glasul se schimba (intr-adevar, vorbea cu Š¾ voce de bas care se subfia deodata), n-avea voie sa cinte ; il invita insa pe Pantaleone, ca in cinstea musafirului, sa-si aduca aminte de ariile lui vechi. Pantaleone isi lua pe loc Š¾ figura nemul- Vumita, incrunta din sprincene si, zbirlindu-si parul, se scuza ca nu mai cintase cle mult ; dar {mu sa adauge ca in tinerete nu s-a prea facut de rusine si ca aparfi- nea acelei mari epoci cu cintareti autentici, cintareti clasici, ā nu ca ,,miorlaitoriiā de astazi 1 ā $i cu Š¾ aclevarata scoala de canto. Chiar el, Pantaleone Cippatola da Varese, avusese onoarea sa primeasca Š¾ coroana de lauri la Modena. Cu acest prilej se daduse drumul unor porumbei albi in sala de spectacol si un priiTf rus, il principe Tarbusski \ cu care era foarte intim, il mvita deseori, la supeu, sa vie n Rusia, promitindu-i munfi de aur, da, munti !... Dar -jl nu s-a putut despar^i de Italia, il paese del Dante / 1 2 Mai tirziu, e adevarat, imprejurari nenorocite... propriile ale imprudente... Aici, batrinul se intrerupse, suspina ; dine de vreo doua ori, i$i lasa capu] in jos ; Ā§i, dupa citeva clipe, vorbi iar de epoca aceea clasica a cintului si de celebrul tenor Garcia, pentru care avea Š¾ admira|ie pe cit de respectuoasa, pe atit de nemarginita. ā Ce om ! exclama el. Niciodata il gran Garcia 3 nu s-ar fi coborit sa cinte in falset, cum fac a?a-ziĀ§ii tenori, 1 Printul Tarbusski (it.). 2 Tara lui Dante (it.). 3 Marele Garcia (it.).
tenoracci-i1 din zilele noastre. Cinta din piept ! Numai din piept ! Voce di petto, si1 2. $i batrinul i$i lovi tare plas- tronul cama^ii, cu pumnul mic, uscat. ,,$i ce actor ! Un vulcan, signori miei3, un vulcan, un Vesuvio ! Am avut onoarea $i fericirea sa cint cu el in opera dellāillustrissimo maestro 4 Rossini, in Othello ! Garcia il juca pe Othello, eu eram Iago. Ā§i cind ataca fraza...ā Aici Pantaleone iĀ§i lua deodata Š¾ poza tragica, incepind sa cinte cu Š¾ voce tremuratoare, raguĀ§ita, dar inca foarte patetica. - -- j Lāi...ra...dawer...so davver...so il fato Io piu no... no... non temerd !5 * ā Teatrul tremura, signori miei! Dar nici eu nu ma lasai Ā§i incepui dupa el : " Lāi...ra...davver...so davver... so il fato Temer piu non dovro ! Ā° $i deodata, ca un fulger, ca un tigru imi raspunse : Morro ...ma vendicato... 7 ā¢ ā Ā§i cind cinta... cind cinta... celebra arie din Matri- monio segreto 8 : Pria che spunti9... atunci el... il gran9 Garcia, dupa vorbele acestea : I cavalli di galdppo 10 11, apasa pe cuvintele : Senzaposa cacciera !11 apasa... asculta^i cit e de minunat, comāe stupendo !12 facea... Batrinul se lansa intr-o arie de Š¾ coloratura neobiĀ§nuita, dar atingind pe mi de sus pierdu respirajia, incepu sa tuĀ§easca Ā§i, dind dih miini, iĀ§i. intoarse fa|a $i mormai : āDe ce ma chinuit-i ?ā Gemma se repezi de pe scaun la bietul Jago scos la pensie, aplaudindu-1 Ā§i strigindu-i bravo ! bravo ! Ā§i-l mingiie apoi 1 TenoraĀ§ii (it.). 3 Voce din piept, da ! (It). 3 Domnii mei (it.). 4 Ilustrului maestru (it.). 6 La-la-la..-. intr-adevar... $tiu intr-adevar... $tiu ca Eu niciodata n-am... n-am sa ma mai tem ! (It). 0 La-la-la... intr-adevar... stiu intr-adevar... Ā§tiu ca Nu va trebui sa ma mai tem ! (It). 7 Voi muri-!... dar razbunat... (It). 8 Casatoria secreta, opera bufa a compozitorului italian Cima- rosa Domenico (1749ā1801). 9 Inainte de a rasari... (It). . 10 Cai de galop (It.). 11 Mereu va alunga... (It). 12 Ce uimitor ! (It). 242
duios pe umeri. cu amindoua miinile. Numai Emil ridea batjocoritor : āCet age esi sans pitie spunea La Fontaine. Sanin, incercind sa-1 consoleze pe bietul cintaret in retragere, incepu sa vorbeasca cu el italiene^te. (Invat^ase cite ceva din limba aceasta in timpul ultimei sale calatorii.) Vorbi.de Ā«paese del Dante, dove il āsiā suono1 2.Ā» Fraza aceasta, impreuna cu āLasciate ogni speranza" 3, constituiau tot bagajul poetic italienesc al tinarului turist. Dar Panta- leone ramase rece la aceste avansuri. Ingropindu-Ā§i mai adinc barbia in lavaliera si rotindu-$i privirile intunecate, semana mai mult ca oricind cu Š¾ pasare zburlita, cu un corb sau cu un uliu. Emil, care ro^ea foarte u$or, aĀ§a cum li se intimpla, de obicei, copiilor rasfa|ati, ii spuse surorli sale ca, daca |ine neaparat sa-1 distreze pe musafir, cel mai nimerit ar fi sa-i citeasca una din comediile lui Maltz, pe care le citea asa de frumos. Gemma izbucni in ris, lovindu-1 peste mina, si exclama ca āmereu nascoce^te cite cevaā. Totu^i, se repozi in odaia ei si, intorcindu-se cu Š¾ carte in mina, se a$eza la masa, in fata lampii, ridica degetul ca sa se faca tacere ā gest specific italienesc ā Ā§i incepu sa citeasca. VII MALTZ ERA UN OM DE LITERE DIN Frankfurt, de prin anii 1830ā1840 ; comediile sale, scurte ?i uĀ§oare, scrise in dialect regional, infati?au tipuri locale, intr-un chip atragator ?i cu oarecare indrazneala, dar cu un umor nu prea fin. Gemma citea minunat, ca Š¾ adevarata actrita. Se pricepea foarte bine sa nuan|eze caracterul fieca- rui persona j, punindu-.si in valoare tai ent ul de a mima, pe care-1 moĀ§tenise odata cu singele ei italienesc. Cind voia sa infati?eze pe vreo batrina cazuta in mintea copiilor ori pe vreun primar imbecil, facea'schime cit mai ghidu?e, isi rnijea ochii, increfea nasul, graseia, vorbea pitigaiat, fara a-Ā§i cruta glasul ei atit de delicat sau chipul atit de incinta- tor... In timp ce citea, nu ridea, dar daca cei de fata, in 1 Virsta asta e nemiloasa (fr.). 2 ŃŠ°Š³Š° lui Dante, unde rasuna (cuvintul) (It.). 3 āLasa|i orice speranta" ā inscrin[ia de pe poarta infernulul din Divina comedie de Dante Alighieri. 213
afara de Pantaleone, care Š¾ luase din loc, rau dispus, de cum auzise pomenindu-se de quel ferroflucto tedesco1, intrerupeau prin hohote de ris, Gemma lasa cartea pe genunchi ?i, dindu-Ā§i capul pe spate se pornea pe un ris sonor facind sa-i joace pe git Ā§i pe umeri buclele ei negre. Dar de indata ce ascultatorii se linisteau, isi relua cartea Ā§i isi potrivea expresia fetei dupa persona j, continuindu-$i lectura cu un aer series. Sanin nu se mai satura aclmirind-o. Se mira insa Ā§i se intreba : prin ce mister figura aceasta, atit de frumoasa putea lua, deodata, Š¾ expresie comica, uneori chiar vulgara ? Gemma nu prea izbutea sa redea rolurile de fete, de ,,indragostiteā, Ā§i scenele de dragoste nu-i reuseau. lĀ§i dadea seama de aceasta lipsa, de aceea le imprima Š¾ u^oara nuanta de ironie, de parca n-ar avea nici Š¾ incredere in juramintele inflacarate, in acele fraze pom- poase, de la care Ā§i autorul se abtinea dealtfel, pe cit ii era cu putinta. Timpul trecea aĀ§a de repede, incit Sanin uita ca s-ar fi cuvenit sa piece Ā§i i$i aminti de calatoria lui abia cind orologiul batu ora zece ; sari atunci de pe scaun, de parca 1-ar fi injepat ceva. . ā Ce ave|i ? il intreba Frau Lenora. ā Trebuie sa plec in asta seara la Berlin, mi-am ?i re|inut un loc in diligenta. ā Cind pleaca diligen|a ? ā La zece Ā§i jumatate. ā AĀ£i intirziat, spuse Gemma. Mai ramineti... eu voi mai citi. ā 'Ati platit costul biletului sau aji dat numai un acont ? se interesa Frau Lenora. ā Tot! raspunse Sanin, facind Š¾ mina trista. Gemma il privi cu ochii pe jumatate inchiĀ§i si incepu . sa rida. ā De ce rizi ? Š¾ intreba dojenitor maica-sa ; tinarul domn a pierdut banii, si |ie i|i vine a ride ? ā Nu-i nimic ! se scuza Gemma, n-are sa se ruineze de atita lucru, iar noi vom cauta sa-1 consolam. Nu dori|i Š¾ limonada ? Sanin bau un pahar de limonada ; Gemma reincepu s& citeasca- din Maltz Ā§i totul merse din nou cum nu se poate mai bine. 1 Blestematul 51a de neamt (it, stilcit). 244
Cind ornicul suna miezul nop|ii, Sanin iĀ§i luĀ£ ramas bun. ā Ar trebui sa mai stati citeva zile in Frankfurt, il sfatui Gemma. De ce sa va grabi^i ? Nici un alt oraĀ§ n-are sa va placa mai mult I Tacu pu^in. Nici unul, da, nici unul... repeta ea, zimbind. Sanin nu raspunse ; se gindea ca punga goala il silea sa mai ramina la Frankfurt, pina ce va primi raspunsul de la un prieten din Berlin, caruia vroia sa-i ceara imprumut ceva bani. ā Ramii, ramii, Š ruga ?i Frau Lenora ; Š¾ sa |i-l pre- zentam pe logodnicul Gemmei, domnul Karl Kliiber. N-a putut sa vina astazi, fiind foarte ocupat la pra valia lui. Ai trecut, desigur, pe strada Zeile; acolo e cel mai mare maga- zin de stofe Ā§i matasuri pe care il conduce el. Va fi bucuros sa te cunoasca. Sanin se sim^i cam uluit de aceasta veste, nici el nu $tia de ce. āFericit logodnjc !ā i$i zise. Dar privind-o pe Gemma, i se paru ca surprinde in ochii fetei Š¾ licarire iro- nica. I$i mai lua inca Š¾ data ramas bun de la cele doua doamne. ' ā Pe miine ! Pe miine ! Nu-i a$a ? starui Frau Lenora. ā Pe miine ! repeta Gemma, nu intrebator, ci pe un ton hotarit, de parca nu mai incapea nici Š¾ indoiala. ā Pe miine ! raspunse Sanin. Emil, Pantaleone Ā§i Tartaglia il petrecura pina la col- tu] strazii. Pantaleone nu se putu opri sa nu-Ā§i exprime nemulfumirea, pentru felul in care citise Gemma. ā Cum nu-i ru$ine ? Se strimba, miorlaie 1... Una cari\ catura !... Ar fi putut sa aleaga Meropa sau Clitemnestra. ceva maret, tragic ; dar nu, prefera sa imite nemtoaicc smintite ! A$a pot sa fac Ā§i eu... Mertz, Kertz, Smertz. striga el cu un glas ragu$it, intinzindu-$i capul inainte rasfirindu-si degetele. Tartaglia incepu sa latre la el $. Emil izbucni in ris. Batrinul se supara ?i se indeparta brusc Sanin se intoarse la hotelul Lebada alba, unde i$i lasase bagajele in holul cel mare. Era oarecum tulburat Toate aceste conversatii italo-franco-germane ii mai zbir- niiau in urechi. ā Logodita ! murmura el, intinzindu-se in patul din modesta odaie, care i se pregatise. Si ce frumoasa e ! Oare de ce am ramas aici ? Totti^i, a doua zi trimise Š¾ scrisoare prietenului sau din Berlin. 245
VIII N-APUCASE SA SE IMBRACE,. C1ND un baiat de serviciu ii anunja vizita a doi domni. Unui era Emil; celalalt un tinar inalt gi bine facut, cu Š¾ fata pla- cuta ā era Herr Karl Kluber, logodnicul frumoasei Gemma. - Trebuie sa recunoagtem ca, pe vremea aceea, greu s-ar fi putut gasi in magazinele din Frankfurt un functionar mai politicos, mai bine crescut gi mai impunator ca domnul Kluber. Imbracamintea lui fara cusur se potrivea de minune cu demnitatea |inutei sale gi eleganta manierelor, e drept cam pedanta, re|inuta, dupa moda englezeasca (sta- tuse doi ani in Anglia), insa cuceritoare totugi. De cum il vedeai, i|i dadeai seama ca acest tinar chipeg, earn prea serios, bine crescut gi bine spalat, gtie sa asculte de mai-ma- rii lui, in aceeagi masura in care se pricepe sa comande subalternilor gi ca, de dupa tejgheaua magazinului sau, de buna seama, inspira respect cumparatorilor ! Nu puteai avea nici cea mai mica indoiala asupra corectitudinii sale : era de ajuns sa ar unci Š¾ privire asupra gulerului scrobit, care.ii susjinea barbia ! $i glasul era potrivit cu irifatigarea sa : plin, grav, ca al unui om care are incredere in sine, un glas nu prea ridicat, dimpotriva, cu inflexiuni placute. Era glasul cel mai nimerit, pentru a da ordine inferiorilor : āArata bucata de.catifea rogie de Lyon !ā, ori : ā.Ofera un scaun doamnei !ā Domnul Kluber se recomanda gi, salutindu-1, se aplecA atit de frumos, picioarele ii alunecara atit de grafios, lovin- du-gi calciiele unui de altul cu atita polite|e, incit nu te puteai refine sa nu exclami : ā.Iata un om care are atit Jenjeria de corp, cit gi insugiri sufletegti de prima cali- tate". Mina stinga, strinsa intr-o manuga de piele de Suedia, tinea Š¾ palarie care lucea c.a Q-Oglinda, in fundul careia.se vedea cealalta manuga ; mina dreapta, fara manuga, pe care i~o intinse lui Sanin cu modestie, dar cu Š¾ migeare hdtartta, te minuna, nu alta : fiece ungffie era Š¾ mica opera de arta ! Folosind termenii cei mai alegi din limba germana, domnul Kluber ii prezenta respectele sale, asigurindu-1 de recu- nogtin|a sa pe domnul strain, pentru serviciul pe care-1 facuse viitorului sau oumnat, fratele logodnicei sale. Ros- tind aceste cuvinte, intinse mina stinga, in care tinea palaria, in directia lui Emil; acesta igi pierdu intr-atit cum- 246
patul, incit se intoarse spre fereastra Ā§i-$i viri un deget in gura. Domnul Kluber adauga ca s-ar considera foarte fericit, daca ar putea fi de folos domnului strain. Sanin ii raspunse tot pe nem^e^te, dar cu oarecare greutate, ca era incintat... ca serviciul facut era neinsemnat... Ā§i-i pofti pe musafiri sa ia loc. Herr Kluber ii mulfumi $i, ridicindu-?i repede pulpanele redingotei, se aĀ§eza numai pe marginea scaunului si atit de u$or, incit, vrind, nevrind, trebuia sa-^i spui : ,*,Iata un om care s-a a^ezat numai de politefe Ā§i care se va ridica numaidecit !ā Intr-adevar, dupa citeva minute, se scula ?i schi|ind sfios doi pa$i, ca de cadril, se scuza cu modestie ca regreta de a nu putea sta mai mult, fiindca trebuie. sa se duca la magazin ā afacerile inainte de toate ! ā dar ca, pentru a doua zi, fiind duminica, a orga- nizat, cu incuviintarea doamnei Lenora ?i a domni^oarei Gemma, Š¾ placuta excursie la Soden Ā§i ca are onoarea de a-1 invita pe domnul strain, sperind ca domnia-sa va bine- voi sa infrumusejeze excursia cu prezen|a domniei sale. Sanin primi. Herr Kluber ii prezenta din nou omagiile sale Ā§i se retrase, aratindu-si pantalonii de Š¾ culoare foarte placuta ā a mazarei... Taipile ghetelor lui noi scirtiiau, de asemenea, foarte placut. IX DE CUM IE$I PE U$A VIITORUL sau cumnat, Emil, care Ā§i dupa invitajia lui Sanin āde a lua locā, se uita intruna pe fereastra, se intoarse pe calcii Ā§i, inro^indu-se, il intreba pe Sanin cu Š¾ sfiala de copil daca n-ar putea sa mai ramina pu|in. āMa simt mult mai bine astazi, adauga el, dar doctorul mi-a interzis sa lucrezā. . ā Ramii, nu ma stinghere^ti deloc ! se grabi sa-i ras- punda Sanin care, ca orice rus adevarat, era incintat ca i se ofera un prilej binevenit de a nu face nimic. Emil ii multumi ?i in citeva clipe se sirn^i in camera lui Sanin ca la el acasa. Cerceta toate lucrurile din odaie, in- trebindu-1 mereu : āUnde I-ai cumparat ? Cit costa ?ā ft ajuta la barbierit, il sfatui sa-$i lase musta|a, $i ii povesti cite Ā§1 mai multe despre maica-sa, despre sora-sa, despre Pantaleone si. chiar despre Tartaglia, despre tot traiul lor. Nu mai avea nici Š¾ urma de sfiala Ā§i il indragi repede pe 241
Sanin, nu pentru ca acesta ii salvase viafa, ci fiindca era un om r,atit de simpaticā. Fara sa mai stea pe ginduri ii imparta?i toate secretele sale. Starui, cu Š¾ caldura deose- bita, asupra unui punct. Maica-sa tinea peaparat sa-l faca . negustor, iar el $tia, Ā§tia precis ca avea chemare pentru arta, muzica Ā§i ca teatrul era adevarata lui vocatie ! Si Pantaleone il incuraja, dar domnul Kliiber Š¾ sustinea pe mama-sa, asupra careia avea Š¾ mare influenta. Ideea de a-1 face negustor era a domnului Kliiber, pentru care nu exista profesie mai frumoasa. Sa vinzi stofa ?i catifea, sa pacale^ti clientii, sa-i fad sa plateasca āNarren oder Russen-Preiseā 1 (pre|uri nebune sau ruseĀ§ti) ā iata care era idealul lui ! ā Dar sa mergem la noi Š¦1 pofti baiatul, de indata ce Sanin iĀ§i ispravi toaleta Ā§i termina scrisoarea pentru Berlin. ā E prea devreme, obiecta Sanin. ā Nu face nimic, raspunse Emil pe un ton vesel. Veniti cu mine, vom trece pe la po^ta Ā§i de acolo, vom merge acasa. Gemma va fi atit de multumita sa va vada ! Vefi minca la noi... Veti putea strecura mamei Ā§i un cuvint pen- tru mine, pentru cariera mea... ā Bine, sa mergem, spuse Sanin, Ā§i plecara. X INTR-ADEVAR, GEMMA SE BUCURA revazindu-1 pe Sanin, ?i Frau Lenora il primi cit se poate de prietenos. Se vedea bine ca in ajun le facuse Š¾ imprests buna. Emil se grabi sa se ocupe de gustare, dupa ce-i Ā§opti lui Sanin la ureche : āSa nu uitati !ā ā Bine, raspunse Sanin. ā Frau Lenora nu se simtea tocmai bine, suferea de migrena ; pe jumatate culcati intr-un jilt, cauta sa stea cit mai lini^tita. Gemma purta Š¾ bluza* larga, galbena, strinsa in talie cu un cordon negru de piele ; parea Ā§i ea obosita ; Š¾ u^oara paloare ii acoperea obrajii ; avea cearcane in jurul ochilor, care nu pierdeau insa nimic din stralucirea lor ; paloarea dadea un farmee misterios, dulce, chipului ei de Š¾ 1 Inainte vreme ā cine Ā§tie, poate ca lucrurile nu s-au schim- bat nici acum ā incepind din luna mai, Š¾ multime de ru?i veneau la Frankfurt, Ā§i atunci pre|urile cre?teau la toate marfurile, capa- tind denumirea de āRussen" sau, vai ! ā āNarren-Preise". (N. aut.). 248
severitate cu adevarat clasica. In ziua aceea. Sanin admirS, in mod deosebit frumusetca plina de gratie a miinilor ei. Cind le ridica, pentru a-$i aĀ§eza Ā§i a-$i stringe buclele in- tunecate si lucioase ale parului, el mj-si putea desprinde privirea de la degetele ei lungi, mladioase, uĀ§or rasf irate, ca acelea ale Fornarinei lui Rafael. Afara era foarte cald. Dupa gustare, Sanin vru sa piece, dar il sfatuira ca e mai bine sa nu iasa pe asemenea Š°Š³?Š¦Š°, asa ca ramase. Š racoare placuta domnea in odaia din spate, in care stateau ; ferestrele dadeau intp-o gradinita cu sal- cimi. Roiuri de a!bine, de viespi Ā§i bondari biziiau lacom in frunzisul des, presarat cu flori aurii. Zumzetul acesta continuu patrundea in camera printre jaluzelele intre- > deschise Ā§i storurile lasate in jos, amintindu-ti de caldura de afara $i facind sa-ti apara Ā§i mai placuta racoarea aces- tei case primitoare. Sanin vorbi mult, ca si in ajun, dar nu de Rusia, nici de viata ruseasca. Pentru a-i face pe plac tinarului sau prieten, care indata dupa dejun fusese trimis lei d. Kluber, ca sa se deprinda cu minuirea registrelor contabilicesti, aduse vorba si despre foloasele Ā§i neajunsurile artei, asemuin- du-le cu acelea ale negotului. Se a.stepta ca Frau Lenora sa ia apararea acestei indeletniciri, dar se mira vazind ca $1 Gemma imparta^este parerile mamei sale. ā Ca sa fii artist si mai cu seama cintare.t, susfinea ea, cu un gest energic, trebuie sa fii de mina intii. Daca eĀ§ti mediocru, inseamna ca n-ai facut ānimic Ā§i cine stie daca po^i ajunge de mina intii. Pantaleone, care lua parte la conversatie (ca om in virsta Ā§i ca vechi servitor, ii era ingaduit chiar sa Ā§ada in fata stapinilor sai ; italienii, in genere, nu prea respecta eticheta), apara arta din rasputeri. La drept vorbind, argumentele sale erau destul de slabe ; insista mereu asupra necesitatii de a fi inzestrat cu ,,un oarecare elan de inspiratieā, dāzrn certo estro d'inspiratione. Frau Lenora observa ca avusese, pesemne, Ā§i el acest estro, $i ca totugi... ā Aveam du$mani, raspunse Pantaleone incrun tat. ā cum poti sa fii tu sigur (italienii, dupa cum se Ā§tie, se tutuiesc lesne), cum poti fi sigur ca Emil, presupunind chiar ca ar fi inzestrat cu acest estro, n-are sa aiba dusmani ? MS
ā Bine, atunci face|i-l negustor, consimti Pantaleone oarecum inciudat, dar Giovanni Battista altfel s-ar fi pur- tat, cu toate ca era cofetar ! ā Giovanni Battista, barbatul meu/era un om in^elept Ā§i daca in tinere^ea lui s-a putut lasa tirit... Dar batrinul nu mai asculta. Se indeparta, bodoganind dojenitor : ā Ah ! Giovanni Battista ! Gemma era de parere ca Emil ar putea, eventual, sa-$i sacrifice viitorul, consacrindu-se in totul unui ideal atit de nobil, atit de inalt ca eliberarea Italiei, dar pentru aceasta ar trebui sa fie insuflejit de Š¾ mare dragoste de patrie ; pen ten teatru, insa, nu face... Auzind-o, Frau Lenora i$i arata ingrijorarea $i Š¾ implora sa nu-1 abata cel pu^in pe fratele ei de la drumul cel bun. Nu-i de ajuns ca ea e Š¾ republicana irifocata ?... Nevenindu-i u$or sa admita aceasta/ Frau Lenora ofta Ā§i incepu sa se plinga de durere de cap, āmai sa-i plesneasca", cum spunea ea. (Din politeje pentru oaspete, Frau Lenora vorbea franfuzeĀ§te cu fiica ei.) Gemma Š¾ mingiie, Š¾ stropi cu apa de colonie, ii sufld apoi u$or pe frunte, Š¾ saruta pe amindoi obrajii, ii aĀ§eza inceti^or capul pe perna, Š¾ ruga sa nu mai vorbeasca $i Š¾ mai saruta Š¾ data. Pe urma, adresindu-se lui Sanin, ii spuse, mai in gluma, mai in serios, ce mama admirabila are $i cit de frumoasa a fost ! ā āDar ce vorbesc ? Mai e Ā§i acum frumoasa ! Uita-te, ia uita-te pu|in, ce ochi !ā Gemma scoase din buzunar Š¾ batista alba, acoperi fa^a mamei ei apoi, tragind-o pu|in cite pu^in, descoperi, mai intii, fruntea, pe urma sprincenele $i ochii doamnei Lenora ; se opri 6 clipa ?i Š¾ ruga sa se iiite la dinsa. Mama Š¾ privi, ?i Gemma scoase un strigat de admiratie (ochii doamnei Lenora erau cu adevarat foarte frumo^i). Gemma lasa sa-i lunece repede batista asupra par^ii de jos a fefei, mai pujin regulata decit cea de sus, acoperind-o cu sarutafi. Rizind, Frau Lenora intorcea capul Ā§i se prefacea ca vrea s-o dea la Š¾ parte. Gemma se prefacu si ea ca se lupta cu maica-sa, ca imediat sa inceapa s-o. mingiie, nu cu dezmierdari feline, cum fac fran(;uzoaicele, ci cu gra|ie italiana, care ascunde intotdeauna for {a. Dar Frau Lenora se plinse ca e obosita. Gemma Š¾ sfatui sa doarma pufin in jilful ei. Iar eu. a'dauga ea, si ādomnul rusā ā āavec le monsieur russe<:, vom fi cumin {i... cu- minti... ,,ca ni^te $oriceiā... ācomme des petites souris". 250
Frau Lenora ii raspunse printr-un suris, inchise ochii, res- pira adinc de citeva ori si a^ipi. Gemma se aseza pe un scaunel linga ea si, sus|inind cu Š¾ mina perna pe care se odihnea capul mamei sale, statea nemiscata, si numai din cind in cind ducea la gura un deget, facind āSsst !ā, ?i se uita chioris la Sanin, ori de cite ori facea vreo miscare. In cele din urma ramase Ā§i el nemi$cat, ca stapinit de Š¾ vraja, desfatindu-$i sufletul in fa^a tabloului din fata sa. Inca- perea pe jumatate intunecoasa, trandafirii proaspe^i din vechi pahare verzi, stralucind ca niste flacari ; femeia aceea adormita, cu miinile incrucisate, linistita, cu blajina-i figura obosita, incadrata de albea|a imaculata a pernei ; fiinta aceea tinara, care n-o slabea din ochi, buna si ea, neprihanita ?i de Š¾ frumusete incintatoare, cu ochii ei negri, adinci, umbri^i Ā§i totu^i stralucitori... Era vis, basm ? $i cum de se gasea el acolo ? x XI CLOPOTELUL DE LA U$A DE afara suna. Un flacau de la tara, cu vesta roĀ§ie $i caciula de oaic, intra in cofetarie. Era primul mu^teriu din ziua aceea... ā Uite cum merge negotul, i se plinsese oftind Frau Lenora lui Sanin, in timpul dejunului. Batrina nu se trezise inca ?i Gemma, nevrind sa-$i traga mina de sub capatii, il ruga incet pe Sanin :. āSer- vi|i-l, va rog, in locul meu.ā Sanin, pasind in virful picioa- reJor, trecu repede in pravalie. Baietul ceru Š¾ jumatate de litra pastile de menta. ā Cit sa iau ? intreba Sanin in soapta, intorcindu-se spre uĀ§a. ā $ase crei^ari, $opti Gemma. Sanin cintari pastilele, cauta hirtie, facu un cornet, il umplu, mai impra^tie din ele, il refacu iar, le mai impra$- tie Š¾ data f=i, cu chiu vai, izbuti sa-l dea intreg, primind banii... Tinarul, uluit, a^tepta |eapan, tot invirtindu-.^i palaria pe piept, iar in cealalta incapere, Gemma, cu mina la gura, abia se Š¦ŠæŠµŠ° de ris. N-apucase baiatul sa piece ca intra al doilea, Ā§i pe urma, al treilea mu$teriu... āS-Š°Š³ zice 251
ca am mina buna", se gindi Sanin. Al doilea client ceru un pahar cu sirop de migdale, al treilea Š¾ litra de bom- boane. Sanin ii servi facind mare zgomot cu linguritele $i,cu farfurioarele $i nu-Ā§i cru^a degetele scotocind prin sertare ?i borcane. Facind socotealaj vazu ca vinduse si- ropul prea ieftin, dar luase in schimb doi creitari mai mult pentru bomboane. Gemma ridea, ridea, pe infun- date ; Sanin era $i el neobiĀ§nuit de vesel $i se simfea tare bine. Ar fi trait Š¾ veĀ§nicie aĀ§a, vinzind bomboane si siro- puri la aceasta tejghea, Ā§tiind ca din incaper^a alaturatS il urmareĀ§te incintatoarea fiinta cu ochii zimbiton $i ca soarele de vara, strabatind prin frunzisul des al castanilor din fata ferestrelor, umpLe toata odaia cu aurul verzui a] razelor si umbrelor amiezii, $i-i leagana inima in dulcea mole^eala a lenei, a multumirii $i a primei tinereti. Al patrulea musteriu ceru Š¾ cafea. De data asta Sanin recurse la Pantaleone. (Emil nu se intorsese inca de la magazinul domnului Kluber.) Sanin se aĀ§eza linga Gemma _ Frau Lenora mai dormea, spre marea multumire a fiicei sale... ā Somnul face sa-i treaca migrena, observa ea. - Sanin ii vorbea, binein teles, pe soptite, ca si mai inainte, despre ,,negotulā ei si se interesa pe un ton foarte serios de pretul diferitelor āarticole de cofetarie". Gemma cu aceea^i seriozitate, il lamurea, amindoi rizind in sinea lor, ca cum $i-ar marturisi ca joaca Š¾ com edie tar<- hazlie. Deodata in strada, Š¾ flasneta incepu sa cinte Š¾ arie din FreischiLtz : āDurch die Felder, durch die Alien...* 1 Sunetele triste si tremuratoare pluteau prin vazduhuJ neclintit. Gemma tresari... āAre s-o trezeasca pe mama Sanin se grabi sa iasa $1-1 indeparta pe flasnetar; dindu-J cifiva creitari. Cind se intoarse, Gemma ii multurm, clati- nind uĀ§or din cap, apoi. ca furata de ginduri, zimbi $i ingaima in $oapta frumoasa melodie a lui Weber, in care Max simte tresArind.in el fiorij primei dragoste. 11 intreba pe Sanin, daca cunoaste opera Freischutz, daca-i place Weber $i tinu sa accentueze ca, de$i italianca de obirsie, mdrageste aceasta muzica mai mult ca orice. De la Weber, cun versa pa aluneca pe riesimtite la poezie, la romantism, la Hoffmann, pe care-1 eitea toata lumea p-Šµ atunci... 1 Prin cimpii $i pria vai... (germ.). ŠŠ2
I Frau Lenora tot mai dormea, sforaind cind cind u?urel ; razele soarelui, strabatind in fiĀ§ii inguste prin crapaturile storurilor, jucau lin, cind pe podea, pe mobile, pe rochia Gernmei, cind pe frunzele petalele florilor. Š„Š GEMMA NU-L GUSTA PE HOF- fmann, il gasea chiar... plictisitor. Elementul nebulos Ā§i fantastic din povestirile lui nordice nu se potrivea cu firea ei meridionals, plina de lumina. āPove^ti nimic alta ; bune doar pentru copii !ā afirma ea cu oarecare dispref. Gemma simtea vag ca Hoffmann era lipsit de poezie. TotuĀ§i, una din nuvelele lui, al carei titlu nu-1 mai tinea minte, ii placea mult. La drept vorbind, ii placea numai incepu tul oovestirii, uitase sfirĀ§itul, sau poate ca nici nu-1 citise. Era povestea unui tinar care intilneĀ§te undeva, poate chiar intr-o cofetarie, pe Š¾ fata, Š¾ grecoaica de Š¾ frumusete incintatoare, insotita de un batrin ciudat, misterios si rau. Tinarul se indragosteste de fata de cum Š¾ vede ; ea il prive.^te indurerata, de parca 1-ar ruga s-o salveze. Se indeparteaza pentru Š¾ clipa ?i, intorcindu-se cit mai re- pede in cofetarie, nu mai gase^te nici pe fata, nici pe batrin ; alearga dupa ei, descopera la fiece pas semnele trecerii lor, se ftne de urmele lor, dar in zadar, nu-i mai poate ajunge. Frumoasa necunoscuta dispare pentru tot-ā deauna, Ā§i el nu mai poate uita acea privire rugatoare ; il chinuie gindul ca toata fericirea vietii lui i-a scapat, poate, printre degete... Nu era deloc sigur ca Hoffmann ineheie chiar a$a povestirea ; dar Gemma aĀ§a Ā§i-o plasmuise Ā§i aĀ§a Š¾ pastrase in minte. ā Cred, zise ea, ca asemenea intilniri ?i despartiri sint mai freevente decit ne inchipuim non Sanin tacu putin, Ā§i dupa aceea aduse vorba de d. Klu- ber. Pentru prima data pronunta el acest nume ; pina in acea clipa nici nu se gindise la el. Gemma tacu, mu$cindu-Ā§i ginditoare unghia degetului aratator ; apoi, uitindu-se intr-o parte, porni sa-$i laude logodnicul, vorbi de plimbarea planuita pentru a doua zi 253
Ā§1, aruncind Š¾ privire grabita asupra lui Sanin, tacu din nou. Sanin nu mai gasea subiect deconversatie. ā¢ Emil, intrind zgomotos in odaie, Š¾ destepta pe Frau Lenora...-Vazindu-1, Sanin se bucura. Frau Lenora se scula din jilt. Pantaleone anunja ca masa-i gata. Prietenul casei, fostul cintare| $i acum servi- tor, facea Ā§i pe bucatarul. . XIII SANIN MAI RAMASE DUPA PR1NZ. Nu-1 ISsasera sa piece, sub cuvint ca mai e foarte cald afara, dar cind se mai racori il poftira in gradina, ca sa ia Š¾ cafea la umbra salcimilor. Sanin primi. Se sim|ea cum e mai- bine. Clipele lini^tite Ā§i monotone din viaja sint acelea 'care ascund mari bucurii ; se cufunda in ele fara sa ceara nimic mai mult zilei trecatoare, fara vreo dorinta de a-$i aminti de ziua de ieri, Ā§i fara sa se gin- deasca la cea de miine. Se poate fericire mai mare decit aceea de a sim|i in preajma ta Š¾ fata ca Gemma ? De buna seama ca se va despar|i curind de ea $i, desigur pentru totdeauna, dar de vreme ce aceea^i luntre, ca in roman|a lui Uhland *, te leagana pe valurile potolite ale vietii, cata sa fii fericit Ā§i te desfata, calatorule ! $i fericitului calator ii placea totul din jur Ā§i totul ii parea atit de fermecator ! Frau Lenora ii propuse sa joace .cu ea Ā§i cu Pantaleone ātresette" 1 2. Ii arata cum se joaca acest joc de car|i ita- lienesc, u?or de invatat; ea ciĀ§tiga ci|iva crei|ari Ā§i Sanin fu incintat. Pantaleone, la dorin|a lui Emil, il facu pe ciinele Tartaglia sa-Ā§i desfa?oare toata arta : ciinele sari peste un ba|, ,,vorbiā, adica latra, stranuta, inchise u?a cu botul, aduse stapinului sau un pantof vechi in sfirĀ§it, cu un chipiu vechi in cap, il infa|isa pe mare^alul Berna- dotte3, primind mustrarile lui Napoleon pentru tradarea 1 Uhland Ludwig (1787ā1862) ā poet german, aparfinind Ā§colii romantice (n.r.). 2 Joc de carti (n.r.). 3 Jean Battista Bernadotte ā mare$al al Frantei, ales in 1810 de Riksdag ca moĀ§tenitor al tronului Suediei. In aceasta caiitale a luat parte la razboiul impotriva lui Napoleon, in 1818 s-a urcat pe tronul Suediei, sub numele de Carol al XlV-lea (n.r J. 254
sa. Bineinjeles ca Pantaleone 11 facea pe Napoleon ?i, fSra exagerare, il juca destul de bine ! Cu bra|ele incrucisate pe piept ?i cu un tricorn indesat pe ochi, vorbea frantuze?te pe un ton poruncitor Ā§i aspru ā dar vai, ce fran^uzeasca 1 Tartaglia, sprijinit pe labele clinajnte, ghemuit, cu coada intre picioare, clipea in fa^a stapinului, cu Š¾ mutra umilita si ru?inata, privind de sub cozorocul chipiului a?ezat strimb. Ori de cite ori Napoleon se infuria, Bernadotte se ridica pe picioarele de dinapoi āFuori, traditore !ā 1 striga in cele din urma Napoleon, furios la culme, uitind in minia lui ca trebuie sa-si sustina pina la capat rolul in fran|uze?te, ?i Bernadotte Š¾ zbughi repede sub canapea, de unde ie?i- indata, latrind vesel, ca ?i cum i-ar fi vest it pe to^i ca reprezenta^ia s-a sfir?it. Spectator!! risera mult, mai ales Sanin. Gemma ridea tare frumos : continuu, pe infundate, chicotind usor, ceea ce-i venea foarte bine... Risul acesta il tulbura pe Sanin ; simfea un dor nebun s-o sarute, ori de cite ori Š¾ auzea chicotind atit de dragala?. Mai trecu ce trecu ?i se innopta de-Š° binelea. Nu mai putea ramine si se hotari sa piece. Dupa ŃŠµ-si lua ramas bun de la to^i, repetind de mai multe ori fiecaruia in parte : āPe mime !ā ?i sarutindu-1 pe Emil, Sanin se re- trase, luind-o spre hotel ; ducea in inima lui chipul acestci minunate fete, cind surizatoare, sau ginditoare, cind lini?- tita pina la nepasare; dar mereu la fel de atragatoare. Ochii ei mari ?i lumino?i ca Š¾ zi insorita, pe care ii vedeai cum se adincesc deodata, intunecindu-se ca noaptea, la umbra genelor lungi, ochii acestia il tineau mereu sub vraja lor, covir?ind toate celelalte imagini ?i impresii. Sanin nu se mai gindi nici Š¾ clipa la Kluber, la motivele care-1 facusera sa ramina, ca si la toate cite il tulburasera in ajun. XIV DAR SA VI-L PREZENTAM Ā§1 PE Sanin. Departe de a fi urit, era bine cladit, zvelt, cu trasaturi placute, de?i cam ?terse ; avea ochi de un albastru des- 1 AfarS, tradatorule ā (it.). 255
chis, mingiietori, parul cu reflexe aurii, pielea alba, tran- dafirie. Te cucerea mai cu seama expresia de Š¾ candoare sincera, vesela, deĀ§i cam naiva, dupa care se recunosteau altadata odraslele micii nobilimi ruse, a$a-zi$ii ābaieti de familieā, tineri cucona^i nascu'ti $i crescuti in mijlocu] naturii, pe intinsele meleaguri pe jumatate pustii ; un mers frumos, oarecum nesigur, Š¾ u$oara sisiiala in glas, un zimbet de copil de indata ce il priveai... pe scurt prospe- time, sanatate, blindete, blindete $i iar blindefe. AĀ§a era Sanin in intreaga-i faptura. Pe linga toate aceste insu^iri. hu era lipsit de inteligenfa Ā§i era $i cultivat. De?i se gasea in calatorie prin strainata^i, i$i pastrase prospe^i- mea : ii erau straine sentimentele tumultuoase, care tub burau cea mai mare parte a tineretului de atunci. In zilele noastre, literatura riisa, dupa Š¾ incapa^inata cautare de āoameni noiā, a inceput sa zugraveasca tipuri de tineri hotariti. sa-Ā§i pasfreze prospetimea... cu orice pret, sa se conserve fragezi, la fel cu stridiile care se aduc in Petersburg din Flensburg. Sanin n-avea nimic comun cu aceĀ§tia. Daca ar trebui sa-1 aseman, l-a$ putea asemui cu un mar tinar Ā§i stufos, proaspat altoit, din livezile noastre cu cernoziom, sau mai potrivit, cu un tretin din vechile noastre herghelii boieresti ā zvelt, bine ingrijit si cu parul lucios, unui din calutii aceia cu picioarele groase ā care de-abia incep sa se deprinda la pripon. Cei ce 1-au cunoscut mai tirziu pe Sanin, dupa ce viata il scuturase bine $i i se trecuse de mult fragezimea tineretii. aveau un alt om in fata lor. A doua zi, Sanin se afla inca in pat; cind Emil, in haine de sarbatoare, tare pomadat Ā§i cu un baston in mina, navali in odaie $i-b anunfa ca Herr Kluber trebuie sa soseasca cu trasura, ca ziua promite sa fie incintatoare, ca la ei totul e gata, dar ca mama lor nu se va duce, findca a apucat-o iar durerea de cap. Il zorea pe Sanin, spunindu-i ca nu-i de pierdut nici Š¾ clipa. Intr-adevar, cind se anun|a Hm Kluber, Sanin i?i mai facea toaleta. Batu la u$a, intra, se inclina, ca imediat sa-?i indrepte nobila-i talie ; se oferi ceremonios sa-l-astepte oricit Ā§i se a$eza avind grija sa-Ā§i rezeme cit mai elegant palaria de genunchi. ChipeĀ§ul ne- gustor se gatise Ā§i se parfumase din cale afara : fiecare miĀ§care a lui raspindea adieri din cele mai suave. Venise 256
intr-o trasura mare, descoperita,' un landou tras de doi cai costelivi, dar mari si vinjo^i. Dupa un sfcrt de ceas, Sanin, Kliiber si Emil se oprira falnic inaintea u$ii co- fetarici. Doamnti Roselli refuza cu hotarire sa ia parte la plimbare. Gemma voia sa ramina cu maica-sa, dar aceasta Š¾ dadu pur $i simplu afara. ā N-am. nevoie de nimeni, explica Frau Lenora ; voi dormi. L-as indemna bucuros si pe Pantaleone sa mcarga cu voi, dar trebuie sa fie cineva care sa-i serveasca pe cliehti. ā 11 putem lua pe Tartaglia ? intreba Emil. ā Desigur. Cit ai clipi, Tartaglia se ŃŠ°Š»Š°Š³Š° voiospe ŃŠ°ŃŠ³Š¹ Ā§i se instala, lingindu-se pe bot. Se vedea ca era obi?nuit. Gemma i^i puse Š¾ palarie mare de pai, cu panglici cafe- nii, cu borul asa de mult lasat in fat&, ca-i acbperea aproape'tot obrazul, ferindu-1 de bataia soarelui. Lima urnbrei ii atingea gura,* buzele* ii straluceau de un ro?u ginga$ si feciorelnic. ca al petalelor unui trandafir de soi ; 'dinĀ£ii ii sclipeau parCa pe furls, nevinovat, ca la copii. Gemma se a.ycza in fund, linga Sanin ; Kliiber $i Emil stateau in fa|a, pe scaunas. Palida figura a doamnei Lenora aparu la fereastra. Gemma ii flutura din batista si trSsura porni.' XV SODEN ESTE UN ORA$EL SITU AT ā¢ la o jumatate de ora de Frankfurt, intr-o pozi|ie incinta- toare pe coastele Taunusului. Era renumit la noi in Rusia pentru apele lui minerale, bune, se zicea, pentru bolile de piept-. Locuitorii din Frankfurt veneau .acolo mai mult Ā» de placere ; Soden- avea un pare minunat ?i restaurante unde puteai lua cafea $i bere, la umbra teilor $i a arta- rilor inalti. Drumul de la Frankfurt la Soden, piantat cu pomi fructiferi, Ā§erpuieĀ§te de-Š° lungul malului drept al Main-ului. tn timp ce trasura inainta' lini^tita pe .^oseaua aceasta incintatoare, Sanin urmarea foarte discret cum il privea Gemma pe logodnicul ci. Ii vedea impreuna pentru intiia oara. Gemma era lini^tiāta Ā§i avea Š¾ finuta ā 257 17 ~ Un culb de ncblJ! p
fireasca, dar parea mai serioasa si m<ri rezervata ca de obicei. Domnul Kluber arata ca un Ā§ef binevoitor, care-si' ingaduie sieĀ§i $i subalternilor sai un amuzament inocent Ā§i de bun-rgust. Sanin nu observa vreo atenfie deosebita din partea lui fafa de Gemma, nimic din ceea ce francezii numesc ,,empressementā. Herr Kluber, socotind pesemne afacerea definitiv incheiata, nu vedea de ce ar mai trebui ā¢ sa faca eforturi, sau sa se tulbure pentru vreun motiv . oarecare ; in schimb, nu-$i parasea nici Š¾ clipa aerul sau proteguitor : Pina Ā§i in lunga plimbare 'pe care Š¾ facura inaintea mesei, dincolo de Soden, trecind peste un deal si *pr intr-o. vilcea impadurita, Herr Kliiber, tot. admirind ā¢ frumusefile naturii, nu.uita sa ondreze peisajul cu inalta-i , indulgenfa, pr.in care strecura din cind' in cind cite Š¾ remarca,, fireasca din par tea* unui $ef. Observa 'ca un piriia? curgea fSrea in .linie dreapta, Jn loc sa faca oco- lurr pitoreĀ§ti, si critica trilurile monotone ale unui pitigoi. Gemma nu parea sa se plictiseasca, ba se putea spune ca era tare multumita ; dar nu mai era aceea^i din ajun ; nu pentru 'Ca fafa i-ar fi fost intunecata de vreo umbra ā dimpotriva, tinara fata era mai frumoasa ca oricind ā ci fiindca sufletul parca i se pitise in adincul fapturii sale. Qu manu^ile pe miini $i cu umbrela deschāisa, pasea agale. pas cu pas, cum se plimba domnisoarele. bine crescute, <si vorbea pu^in. Nici* Emil nu prea era in apele lui, iar Sanin Ā§i mai putin. Dar ceea ce il stinjenea' mai cu seama era . ca vorbeau tot timpul nemfeste.. Numai Tartaglia se sim- fea la largul lui ! Stirnea Sturzii si-i gonea, latrind furios la ei ; sarea peste gropi, peste butuci $i radacini, se"azvirlea cu toata puterea in apa, si plescaia cu lacomie ; se scutura,. chelalaia, ,o zbugheaādin nou ca Š¾ sageata, scofind Š¾ limba rosie de-un cot. Domnul Kluber" facea tot ce socotea ca se cuvine pentru a distra societateaā; ii pofti pe .toti sa se aseze la umbra unui stejar stufos si, scofind din buzunar Š¾ carticica intitulata ^Knallerbsen ā oder du sollst und zoirst lachen !iC (Petarde ā sau trebuie sa rizi si vei ride I), tinu sa-i amuze, citindu-le Š¾ sumedenie de anecdote din acea carte. Citi vreo duzina, fara succes ; nimerii nu gasi motiv sa rida ; numai Sanin zimbi de politete. Domnul Kluber isi puncta fiecare anecdota cu cite un risā scurf, cum se cuvine unui domn atit de preocupat $i de superior. Pe la amiaza, toata societatea se intoarse la Soden, ca sa prinzeasca la cel mai bun restaurant. Š¾ 258 ā .
Domnul Kluber propuse sa se ia masa intr-un pavilion* inchis, Ā»im Gartensdlon" ; dar Gemma se impotrivi de- odata spunind ca vrea sa prinzeasca in aer liber, in gra- ding la una din masu^ele din fa|a restaUranttiluf; ca Š¾ plictisea sa vada mereu acelea^i figuri Ā§i ca ar vrea sa mai vada Ā§i altele. Citeva mese erau ocupate de niĀ§te grupuri de vizitatori. In timp ce d. Kluber, supunindu-se cu ingaduin^a ,,ca- priciilor logodnicei sale", se duse sa discute cu oberchel- nerul, Gemma ramase in picioare, cu ochii plecati, cu buzele strinse ; parea suparata, sim|ind ca Sanin Š¾ isco- deste prea staruitor cu privirea. In sfirĀ§it; d. Kluber se intoarse, anun^a ca masa va fi gata intr-o jumatate de ora Ā§i propuse ca intre timp sa se faca Š¾ partida de popice. āFace pofta de mincare, adauga el. He ! he ! he Juca popice ca un virtuoz, Ā§i ori de cite ori āartmca bilele, lua pozi^ii falnice, facind sa-i tresalte musculatura, Ā§i se legana cu gra^ie pe un picior. In felu^ lui, era bine cladit ā un atlet ! $i ce miini albe, si frumoase avea ! Si cu ce batista mare, Indiana, cu flori aurii, isi stergea el aceste miini ! Orti prinzului sosi Ā§i toata lumea se aseza la masa. XVI cine" nu cunoaste obisnuitul dejun nem^esc : Š¾ supa apoasa, cu scorti^oara si galuste de aluat*; tin rasol uscat ca pluta avind pe margine grasime alba, garnisit cu Š¾ sfecla scortoasa, hrean ras si niste cartofi visco^i ; un |ipar verzui cu sos de capere marinate ; Š¾ friptura cu dulceafa $i nelipsita Mehlspeise, un fel de budinca stropit& cu un sos ro$u aertsor ; in schimb, vinul si berea de buna calitate. lata prinzul, pe care restauratorul din Soden il servioaspe^ilor sai. La masa totul se petrecu foarte bine. De$i nu era prea mare insufletire, nici chiar cind domnul Kluber inchina : āPentru ceea ce iubim !ā (āWas loir lieben !). Totul se des- fasura dupa un ritual ireproĀ§abil. patruns de discrete bunS cuviinta. Dupa masa, se servi Š¾ cafea apoasa $i ro?- cata,.o adevarata cafea nem^easca. Domnul Kluber, ca un desavirsit gentlemen, ceru voie Gcmmei sa aprinda Š¾ 259
tigara, cind deodata interveni ceva neprevazut, un lucru intr-adevar, neplacut ?i necuviincios ! Citiva-ofi(;eri din garnizoana de la Meihz se a?ezaserii la una din mesele vecine; Se putea lesne ghici dupa pri- virea ?i Ā§u?oteala lor ca-i impresionase nespus frumusefea Gemmei. Unul dintre ei, care mai fusese pesemne la Frankfurt, Š¾ privea'pe Gemma cum te ui|i la cineva pe care-1 cuno.?ti ; de buna seama ca Ā§tia cine e. Deodata se ridica tn picioare, cu paharul in mina ā ofiferii se cam intrecuseracu bautura, masa lor era plinS de sticle ā $i . se apropie-de Gemma. Era un tinar cu sprincenele ?i . genele de un blond spalacit, cu Š¾ fata dealtfel destul de placuta Ā§i simpatica, dar schimonosita de bautura. Obrajii ii tremurau ; ochii injectati, jucindu-i farii a se putea fixa .asupra unuiobiect, aruncau cite Š¾ cautaturS obraznicS. Camarazii lui, dupa ce incercasera sa-l potoleascS, il lasai-Š¹ sa piece. Fie ŠµŠµ Š¾ fi I Erau curio$i sa vada ŠµŠµ Š¾ sa iasa I Clatinindu-se u?or, ofifcerul se dpri in fa|a Gemmei, Ā§i cu un glas pe care 1-ar fi vrut hotSrit, dar care, fara voia lui, trada $ovfiiala, strigil: āBeau ,in sanatatea celei mai frumo&se cofetSrite.din Frankfurt $i din lumea intreaga ! (Goli dintr-o data continutul paharului.) $i drept rasplata, iau floarea aceasta, culeasa cu degetele ei divine !ā f?i ofi^erul apucS un traridafir de linga farfuria Gem- mei. MiratS, apoi speriata, Gemma .pali foarte-tare... T>ar spaima Use schimba repede in minie, $i roĀ§i pina la radS- cina pSrului. Ochii ei, afinjiti asupra ofi|erului care Š¾ jignise, se intunecarS. ?i sclipira deodata, scaparind de - minie $i de Š¾ nestavilita indignare. t - Tulburat, probabil, de aceasta privire, ofiterul biigui citeva cuvinte fara ?ir, salute $i se intoarse la masa ca- marazilor sai, care-1 intimpinarS cu risete ?i cu uĀ§oare aplauze. Domnul Kliiber se ridicii deodata, cit era de lung, Ā§i, a?ezindu-?i palaria in cap, rosti grav, dar nu destul de tare : āŠ nemaiauzit! E Š¾ obraznicie nemaipomenita !ā (āUnerhort! Unerhorte Frechheit!) Apoi, cu glas aspnt, cherria chelnerul ?i,' cerind sa-i faca sqcpteala, porunci sa se inhame caii, adaugind ca oamenii cuinsecade nu mai pot ' frecventa un asemenea local, unde sint expuĀ§i la' insulte. ' Auzindu-1, Gemma, care āstatuse nemi$cata pe locul ei,- respirind precipitat, intoarse ochii spre d. Kliiber... ?i-l fixS cu aceea^i privire, cu care-1 |intuise pe Š¾Š©ŠµŠ³. Emil tremura de furie. ā¢ . 260 ā¢:
. .ā Sa mergem, mem Fraulein, articula d. "āKluber cu acela^i ton sever, nu se *mai cuvine sa ramineji aici. Sa intram in restaurant. Gemma se ridica, fara a rosti Š¾ vorba. El ii oferi.bra|ul, , ea il accepta $i domnul Kluber se indrepta spre restaurant, cu un mers semet, care devenea si mai semet si mai sfi- dator, pe masura ce se indeparta de masa Š¾Š©ŠµŠ³ŠŠ¾Š³. Sai> manul Emil ii urma, zapacit de tot. 'Pe/cind- d. Kluber controla nota chclnerului, caruia nu-i dadu nici un bac?i?, pentru a-1 pedepsi de ceea ce se petrecuse, Sanin se apropie de masa ofi|erilor .si adresin- du-se aceluia carb Š¾ insultase pe Gemma Ā§i care in acel moment trecea, pe rind, camarazilor sai trandafirul. ca *sa4-miroasa ā il apostrofa in franf-uze$te : * ā Ceea ce ai facut dumn'eata, domnule. este riedemn . de un om de onoare ! Nedemnde uniforma pe care-o ŃŠ¾Š³Š¦ ! Trebuie sa-^i spun ca eĀ§ti un neru$inat Ā§i un rau crescut !ā Tinarul ofifer sari in susā; dar alt ofi|er, mai in virsta, il opri cu un gest, il sili sa se a$eze Ā§i, intorcindu-se spre Sanin, il intreba tot in fran|.uze$te, daca e irate, Tuda sau logodnicul domniĀ§oarei. ā Nu, sint un strain, striga Sanin. Sint rus, dar n-am putut privi nepasator Š¾ asemenea obraznicie. Dealtfel, -iata cartea mea de vizita ; domnul of iter va $ti undesa ma gaseasca. _ Rostind aceste vorbe, Sahin arunca pe masa cartea lui de vizita .si, cu q mi$care dibace, lua trandafirul Gemmei, pe care unui dintre ofi|eri il- lasase sa-i cada pe farfurie. Tinarul facu din nou Š¾ sfortare sa se ridice, dar un- ā¢camarad il opri iar, zicindu-i :*ā Liniste^te-te, Donhof ! (Donhof sei still.) Pe urma se scula^i, ducind mina la cozorpcul chipiului, nu fSra poli-tete in glas Ā§i in atitudine, il anuria pe* Sanin ca a doua zi dimineata un ofijer din regimentul lui va avea onoarea sa se prezinte laādomnia sa. Sanin il saluta scurt Ā§i se grabi sa se mtoarca, la prie~ tenii sai. * Domnul Kluber sejorefacu ca n-a observat nici lipsa lui Sanin, nici discutia cu ofiterii, si tot zorea pe vizitiu supa- . ' rindu-se tare ca inhama prea incet caii. Nici Gemma nu-i spuse nimic lui Sanin si nu-1 invrednici macar cu Š¾ privire. Dar sprincenele ei incruntate, buzele-i palide Ā§i strinse ?i * 261
tinuta rigida yadeau ca-i nespus de tulburata. Numai Emil parea ca arde de nerabdare Sa vorbeasca cuā Sanin, ca sa-1 intrebe ce's-a intimplat ^vazuse ca se apropiase de ofiāteri, ca le intinsese ceva alb, Š¾ bucata de hirtie, uri bilet ' sau Š¾ carte de vizita./. Inima bietului baiat batea tare de tot, obrajii ii ardeau ; ii venea sa sara de gitul lui Sanin, sa plinga, ori sa se repeada odata cu dinsul ca' sa-i faca praf pe .to|i acei ofi^eri nesuferiti ! -Totu$i se stapini, mar-4 ginindu-se sa urmareasca cu aten|ie fiecare mincare a no- bilului sau prieten rus. * Vizitiul ispravi, in sfir^it, de inhamat caii : toata socie- tatea se urea in trasura. Urmindu-1 pe Tartaglia,ā Emil se ŃŠ°|Š°Š³Š° ,pe capra ; acolo era mai la largul lui, Ā§i nu-1 mai avea inaintea ochilor pe nesuferitul de Kluber. Tot drumul, numai Herr Kluber vorbi vrute Ā§i ne- vrute... Nimeni nu-1 intrerupea, "dar nici nu i se dadea 1 yreun semn de aprobare. Tinu insa sa insiste ca avusese dreptate propunind sa se ia masa intr-un pavilion inchis. In cazul acesta^nu s-ar fi putut petrece nimic neplacut ! ā¢ Pe urma, 'emise citeva aprecieri sevŃre $i pu|in liberate asupra indulgence! de neiertat pe'care guvernul Š¾ arata . ofi|erilor, invinuindu-.l ca neglijeaza ŃŠµŠæŃŃŠµŠ³ŠµŠ° discipline! ca nu respecta indestul.elemeritul civil in societate (das biirgerliche Element in der Societal !) Mai sustinu ca, cu timpul, aceasta stare va produce tot mai multe ānemutyu-. miri, si de aici pina.la revolufie nu mai e departe, cum b dovede^te tristul exemplu (?i aici ofta cu compatimire, dar sever) al Fran^ei ! Totusi se grab! sa adauge ca, in ceea ce-1 prive^te, el se inchina, inaintea autorita^ii si ca nici- ' odata, dar niciodata f... nu va'fi un ravolu|ionar ; insa nu *se putea opri de a dezaproba fatis Š¾ asemenea necuviinta. . Trecu dupa aceea la considera^ii generale asupra morali- tafii si a lipsei de moralitate, asupra bunei cresteri si "a' sentirhentului demnita^ii. ā¢ " . Chiar in timpul plimbarii dinaintea prinzului, Gemma nu paruse tocmai^multumita de cl. Kluber, de aceea era cam rezervata fata de Sanirt, ca si cum prezenta acestuia ar fi stingherit-o ; la intoarcere, āascultind interminabilul monolog al logodnicului ei, se rumina ,in mod vadit de pUrtarea lui. Aproape de casa,' se observa ca sufera Ā§i ii arunca deodata Š¾ privire rugatoare lui Sanin, caruia nu-i adresase pina atunci nici un cuvint. Sanin avea mai multa mila de Gemma decit dezgust.fa|a de domnul Kluber ; 26^
fara sa-$i marturiseasca, se bucura chiar in sinea'lui de intimplarea din ziua aceea, cu toate ca a doua zi dimmea|a se putea a^tepta la Š¾ provocare la duel. -. Aceasta suparatoare ,;partie de plaisir" 1 se incheie in cele din urma. Ajutind-o pe Gemma sa coboare din trasura la uĀ§a-cofetariei, Sanin, fara sa-i spuna nimic, Š¦ puse in v mina trandafirul pe care-1 luase de pe masa ofijerilor. Ea ro$i, ii strinse mina Ā§i ascunse repede floarea. Cu'toate ca nu se inserase inca, el nu intentidna sa intre in casa ; de- altfel, Gemma nici nu-l'pofti. Pantaleone aparu in prag Ā§i ii preveni ca Frau. Lenora doarme. Emil iĀ§i lua, cu multa sfiiciune, ramas bun de la Sanin, care ii inspira un fel de frica, de mult ce-1 admira. Domnul Kliiber il conduse pe Sanin cu trasura pina la hotel Ā§i se desparj.i cu un salpt afectat. Cu toata infumurarea sa, neamful, care-Ā§i dadea bine seama de realitatea lucrurilor, nu se prea sirn^ea la indemina. Dealtfel, tojterau stinjeni^i. Acest sentiment de stinjeneala i se risipi iute lui Sanin . Ā§i se schimba intr-o stare de spirit nelamurita oarecum, . dar placuta, de triumf. Nu se mai gindea la nimic si incepu .sa fluiere, umblind incoace sj^incolo prin odaie. Era foarte multumit de sine. _ - XVII ^,VOI ASTEPTA Ā«EXPLICATIILEĀ» domnului ofi|er pina la ora*zeceā, s'e gindi el, facindu-?i toaleta a doua zi dimmea|a ; ,,?i pe urma, sa ma caute el, daca Š¾ vrea.ā Dar nemtii se trezesc devreme. Inainte ca pendula sa arate ora noua, chelnerul il anunĀ£a pe Sanin ca d. sub- locotenent (der Herr Seconde Lieutenant) von Richter" do- re$te sS-l vada. Sanin i$i puse in graba redingota si porunci . sa-l pofteasca. Spre surprinderea lui Sanin, d. Richter era un baiat foarte-tinar, aproape un copil. Se silea sa dea . oarecare gravitate fe|ei sale de imberb, dar nu izbutea. . Nu-Ā§i putea ascunde emofia Ā§i, impiedicindu-se de pro- .pria-i sabie, era cit pe-aci sa lunece, cind se aseza pe scaun. govaind $i bilbiindu-se, ii spuse Jui Sanin, intr-o frah^u- * 1 Petrecere (fr.). 263
zeasca destul de stricata, ca e emisarul prietenului sau, ba- ā¢ ronul von Donhof, ca are insarcinarea sa primeasca4 scu- zele domnului von.Zanin, pentru expresiile jignitoare fo- - losite in ajun ca, in cazul cind domnul von Zanin va re- . fuza, baronul von Donhof va cere satisfac|ie pe calea arme- lor. Sanm raspunse ca nu inten|ioneaz& nicidecum sa- ceara scuze ?i ca e gata sa-i ofere satisfacfie. Tot bilbi- indu-se d. von Richter il intrebS cu cine, unde si la ce ora vor avea loc tratativele de rigoare. Sanin ii raspunse ca domnia-sa poate sa se intoarca peste doua ore ?i, intre timp, iĀ§i va cauta un martor. G'Pe cine dracuā .sa iau ca martor ?āā-se gindea intre timp Sanm.) ā¢ Domnul von Richter se ridica sa piece. In pragul u$ii, se ā¦ opri, frSmiritat parca de Š¾ mustrare de cuget, $i intor- ā cindu-se spre Sanin, ii spuse ca amicul sau, baronul Don- hof, recunoa^te ca... pina la un anumitāpunct... ,e vinovat * de intimplarea din ajun Ā§i, ca s-ar multumbcu scuze u^oare 'ādes exghizeslecheres". La care Sanin ii raspunse ca, in- tructt nu se considera vinovat cu nimic, nu e dispus sa . ceara nici un fel de scuze,- nici u$oare, nici grele. ā In acest caz, replica von Richter, ro^ind $i mai tare, vor trebui schimbate focuri^de pistol pa^nice ādes goups te bisdolet a Vamiaple ! ;ā Nu infeleg ce vre|i sa spune|i, observa Sanin' Cred ca nu-i vorba s& tragem in aer... . ā O, hu, nu, ingaima sublocotenentul, ruminat de tot. Ma gindfeam ca, afacerea petrecindu-se intre oameni cum- secade... (se intrerupse.) Am sa. discut, cu martorul dum- neavoastra, adauga el, retragindu-se. Dupa ce pleca ofit;erul, Sanin, se trinti intr-un jilt . i$i a|inti ochii tn pamint. ;fCiudata mai e viata, se gindi el, cu surprinzatoarele ei intimplari. Ā§i aĀ§a, trecu tul $i viitorul dispar... ca sub lovitura unei baghete, un lucru e sigur, ca ma bat in duel la Frankfurt, cu nu ?tiu cine, pentru. nu . $tiuāce !ā . * am infi de Š¾ matu^a a sa cam ticnita, care topaia me- reii prin casa, inginind tin cintec ciudat : , ā¢ Ofiteruleistet, AmoraĀ§ cu epoleti, Rumeni ca un papana?, La clanf ia-ma mintena? I Izbucni in ris $i incepu 4sa cinte ?i el : āOfifcerule. istek amoraĀ§ cu epoleti !4< * 261 ā .
ā .Nu mai e timp de pierdut, trebuie sa fac ceva} exclama $i, ridicmclu-se. il zari in fa|a lui pe Pantaleone, care tinea un bilet in mina. ' ā Am batut de mai multe ori la uĀ§a $i n-afi auzit; Credcam ca nu sinteti acasa, se scuza batrinul, inminindu-i biletul. De la signorina Gemma... Sanin, lua matinal scrisoarea, Š¾ desfacu citi. Gemma ii scria ca e foarte neliniĀ§tita din pricina incidentului din ajun ca dore?te sa-l vada numaidecit. ā Signorina este neliniĀ§tita, ii explica Pantaleone, care cuno^tea, dupS cum se vede, confinutul scrisorii. Mi-a poruncit sa masinformez ce face|i ?i sa va rog sa venial s-o vedefi. ? ā 1 ā¢ Sanin se uita la batrinul italian rSmase Š¾ clipa pe ginduri. Š idee ii trecu, f&ra voie, prin minie. La inceput i se paru stranie, cu neputinta... ,,TotuĀ§i, de ce nu ?ā zise el. ā Domnule Pantaleone, i se adresa Sanin, cu glas tare; Batrinul tresari, iĀ§i ascunse barbia in lavaliera $i se uita tints la Sanin. . ā¢ ' i ā $ti(i ce s-a intimplat ieri ? continua Sanin. Pantaleone iĀ§i scutura motul uria?, muĀ§cindu-$i buzele; ā $tiu, raspunse. ' (Cum ajunsese acasa, Emil ii povestise totul.) ā A, $titi, va sa zica ! Iata despre ce-i vorba. Adi- neauri, a fost aici un ofi|er.' Neobrazatul de ieri m-a provocat la duel. Am primit, dar n-am martor. Vrei dum- neata *Sa fii martorul meu ? Panlaleone tresari Ā§i i$i ridica sprincenele atit de sus/ incit disparura sub smocurile parului sau ciufulit. ā $i trebuie neaparat sa va batefi in duel ? rosti cl, in sfir^it, in italiene^te (pina atunci vorbise frantuze^te). ā Trebuie. Refuzind, m-a$ dezonora pentru totdeauna; ā Hm ! Daca refuz sa va servesc ca martor, vej.i cauta pe altcineva ? - # ~ Desigur... neaparat. Pantaleone isi lasa capul in jos. ā Permiteti-mi sa intreb, signor de Tanini ā¢ duelul asta n-o va pune intr-o luniina nefavorabila pe Š¾ anumita persoana ? { rā Cred ŠµŠ¹ nu, $i, chiar daca. ar fi a$a, n-avem ce face; 2a
; ā¢ ( ā¢ āā¢ Hm... (Pantaleone disparu in lavaliera sa.) Dar acest. ferrofiucto Kluberio ce agtepta in chfestia asta ? striga el , deodata, ridicind capul. , ā El ? Nimic. ā¢ . ā Che ! (Pantaleone dadu din umeri,- dispre|uitor.) In orice caz, zise el cu govairein glas, trebuie sa va mul- tumesc ca, in starea in care ma aflu, afi recunoscut in mine āun om cumsecade, un galant^uomo /Prin asta*, v-a^i aratat . gi dumneavoastra un -galantāuomo ! Dar trebuie; sa ma gindesc la propunerea ce mi-a^i facut. . ā Nu-i timp de pierdut, scumpe domnule Ci... Cippa... ā...tola, il ajuta batrinul. Nu va cer depit un ceas de gindire, Chestia asta 6 privegte de aproapeāpe fiica bine- facatorilor mei... iata de ŠµŠµ e Š¾ datorie, o obligate pentru ā¢ mine, sa reflectez !... Intr-o ora... in trei sferturi de ora, ye|i afla ho.tarirea mea. ā Bine, voi agtepta. ā¢ ā ā 'ā $i acum... ce. raspuns voi da . signorinei Gemma? Sanin lua Š¾ foaie de hirtie gi scrise : āN-ave^i nici Š¾ -teama, scumpa prietena. Peste trei ore voi veni sa va vad gi totul va fi lamurit. Va multumesc din suflet pentru in- * interesul ce mi-1 purta|i.ā Incredinja scrisoarea luj Pan- . taleone. - ā¢, Acesta Š¾ puse cu grija in buzunarul gherocului gi dupa ce repeta inca Š¾ data āintr-Š¾ ora !ā se indrepta spre uga, ~ dar se intoarse brusc, apuca mina lui Sanin gi apasind-o . de* pieptul sau, striga cu ochii la cer : ā Nobil giovdnotto ! Gran cuore-! Permite# unui ba- trin neputincios (a un vecchlotto) sa va sttinga ^valoroasa mina (la v.ostra vdlorosa destra /) Facind ci^iva pagi inapoi, ridica in sus amindoua miinile, fluturindu-le gi iegi. Sanin il urmari cu privirea... apoi lua un ziar gi incepu ŠŠ citeasca. Dar ochii sai se primblau zadarnic peste rinduri : nu infelegea nimic din ceea ce citea. < . xvin . DUPA Š ORA, CHELNERUL INTRA din nou la. Sanin gi-i aduse 6. carte de vizita veche gi patata, pe care erau scrise urmatoarele : - f X66
āPantaleone Cippatola da Varese, cintaret la curtea (cantate di camera) Altefei Sale Regale, Ducele de Mo- dena". Iar in urma chelnerului i$i facu aparifia chiar Pan- taleone in persoana. Isi schimbase imbracamintea din cap pina-n picioare. Purta un frac negru, decolorat, si Š¾ vesta de pichet alb, peste care serpuia un lanf de alama aurita. Š pafta grea de matostat atirna pe pantalonii strimti, croiti dupa moda veche. In mina dreapta finea Š¾ palarie neagra de par de iepure, iar in cea stinga doua manusi mari de piele de'caprioara. Purta un jabou lat, legat mai sus de cum se obi$nuie$te,"Ā§i Š¾ cravata prinsa de pieptarul scrobit al cama^ii, in care infipsese un ac lucios, numit ..ochi de pisicaā (oeil de chat). Pe aratatorul miinii drepte avea un inel, format din doua miini incle^tate in jurul unei inimi in flacari. Toata faptura batrinului imprastia un miros inabu^itor de camfor si mosc, de vechituri, iar finuta lui solemna ar fi uimit pe spectatorul cel mai ihdiferent. Sanin se'ridica pentru a-1 intimpina. . . \ ā Voi fi martorul dumneavoastra, rosti Pantaleone, 'in frantuze^te, plecindu-si tr.upul intr-un chip exagerat si iĀ§i duse picioarele in pbzitia di-ntii, ca un maestru de dans. Am venit sa primesc instrucfiunile dumneavoastra. Dorifi sa va bateti pe viafa Ā§i pe moarte ?ā¢ ā De ce pe viafa $i pe moarte, scumpe domnule Cip- patola ?'Pentru nimic in lume nu mi-as retrage cuvintele mele de ieri, dar nici nu-mi plac varsarile de singe. De- altfel, trebuie sa mai aĀ§teptafi, martorul adversarului meu cred ca Š¾ sa soseasca din moment in moment, Ā§i va vefi infelege cu el. Fifi * incredinfat ca nu voi uita niciodata acest serviciu. pentru care va mulfumesc din toata inima ā Onoarea mai presus de orice ! raspunse Pantaleone $i_se instala in jilf, fara sa mai astepte sa fie poftit de Sanin. Daca acest ferrofiucto spiccebubbio, daca acest pre- cupef de Kluberio nu-si infelege cea mai sacra datorie, on daca i-e Trica. cu atit mai rau pentru dinsul... spuse el amestecind cuvinte frantuze^ti $i italiene^ti. Suflet ma- runt, asta-i ! In ceea'.ce privegte condi fiile duelujui, sim martorul dumneavoastra Ā§i interesele dumneavoastra imi sint sfinte ! Pe cind locuiam in Padua, in gafnizoana de acolo era un regiment de dragoni albi Ā§i eu eram prieten cu mai mulfi ofiferi.... Codul de onoare il cunosc bine ^i am discutat deseori despre aceste chestiuni $i cu principele yostru Tarbusski... dare cit o. sa mai intirzie martorul ?
- ā Il a?tept din moment in moment... Iata-1 ! exclama Sanin, uitindu-se pe fereastra. Pantaleone se ridica in picioare, scoase ceasid ca s5 āvada cit e, iĀ§i aranja.frizura $Lse grabi sa-$i vire in pantof un $iret, care ii ie?ise de* sub pantaloni. Tinarul subloco-; tenent intra; ro?u Ā§i tot atit de tulburat ca mai inainte. , Sanin facu prezentarea martorilor : ā¢ ā ā Monsieyr Richter, souslieutenant ! Monsieur Zip- pdtola, artiste ! ā¢ . - Vazindu-1 pe batrin, sublocotenentul ramase oarecum ā¢surprins... Doami^e, ce-Š°Š³ mai fi zis, daca i s-aF-fi $optit la . ureche ca^artistul" practice siarta culinare !... Dar f^an- taleone lua Š¾ mina atit de solemna, incit parea ŠµŠ¹ duelul ar fi pentru dinsul un lucru obi^nuit. In aceasta impre- ā¢ jurare, amintirile din cariera lui teatrala ii.venira desigur, in ajutor Ā§i juca rolul de martor de parca ar fi jucat pe scena. Cei doi martorivse privira citeva clipe in tacere. ā Atunci... sa incepem ! zise Pantaleone, jucindu-se cu paftaua sa de matostat.' ā-I Sa incepem, raspunse sublocotenetul. InsS... pre- zen|a unuia dintre adversari... ā VS l*as, domnilor, zise Sanin. Salutindu-i, intra in _ camera de culcare $i inchise uĀ§a. ~~. _' Se trinti pe pat $i incepu sa se gindeascS, la Gemma..: dar discu{ia. martorilor ajungea pina la urechile lui, cu - toate ca u?a era inchisa. Vorbeau frarituzeĀ§te, limba pe care Š¾ stilceau fara mila, fiecare in felul sau. Pantaleone . vorbea de dragopii din Padua si de āil principe Tarbusski" ; sublocotenentul revenise la ale sale āexghizes lecheres"" Ā§i'laā āgoups te bisdolet a Vamiaple". Dar batrinul hu voia ' sa auda de nici un soi de exghizes. Spre marea spaima a lui Sanin, el incepu deodata sa vorbeasca-de Š¾ tinara dom- ā¢ni^oara al carei^ deget mic ā¢ valora mai mult decit toti ofiferii din luirie... (Qune zeune damigella innoucenta, quāa ella sola dans soun petit doa vale piu que toutt 'le .zouffisie del mondo !) Ā§i repeta, de mai multe ori cu in- sufletire : āŠ Š¾ -rusine !ā (E ouna onta, ounat onta ā¢) La inceput, sublocotfentul nu d^du acestor izbucniri nici Š¾ atentie, pe urma, cu glas tremurind de minie, declara ca n-a venit pentru a primi}ŠµŃ|Šø de morala... ā La virsta dumitale e totdeauna folositor sa auzi lucruri juste, observe Pantaleone.
Discu^ia dintre. domnii mar tori se aprindea din cind in cind. tj>i, dupS mai bine de un ceas de tratative, se oprira la condifiile urmatoare : Baronul von Donhof $i Domnul de Sanin se vor intilni a doua zi, la orele zece diminca|a, intr-un cring aproape pe Hanau ; se va trage de la doua- zeci de paĀ§i, fiecare avind dreptul sa traga de doua ori, la un semn al martorilor. Adversarii se vor servi de pistoale obi^nuite. Domnul von Richter se retrase. Pantaleone des- chise u?a camerei de culcare Ā§i ii comunica lui Sanin re- . zultatul intervenfiei exclamind': āBravo Russo ! Bravo I giovanotto ! Tu vei fi invingator." . Dupa citeva minute se indreptau spre cofetaria Roselli. Sanin crezu 'nimerit sa ceara lui Pantaleone sa pastreze cel mai mare secret asupra duelulhi. Drept taspuns, bStrinul ridica un deget Ā§i repeta de doua ori, inchizind ochii : āSegredezzd !ā (Secret desavir?it !) Intinerise parca ?i .mer- gea cu pas- vioi. Aceste evenimente extraordinare, de?i neplacute, ii reaminteau de epoca in care provoca la duel sau era provocat, pe scena, bineinf.eles." Se stie ŠµŠ¹ baritonii au adeseori prilejul sa faca pe grozavii, in rolurile lor. XIX EMIL ALERGA IN INTIMPINAREA * lui Sanin,- pe care-1 pindea de mai bine de un ceas, ?i-i $opti repede la ureche ca mama sa n-a aflat nimic de scan- ā¢ dalul de ieri ?i s5 nu pomeneasca nici un cuvint ; ca 1-au trimis iar la magazin pentru practica... dar ca, in loc sa se duca acolo, se va ascunde pe undeva. Dupa ce ii comunica ā¢ in graba toate acestea, Emil se arunca deodata la pieptul lui Sanin, il imbra(i?a cu caldura Ā§i Š¾ zbughi pe stradS. I, Sanin Š¾ gasi pe Gemma in cofetarie. Ar fi dorit sa-i spuna ceva, dar nu putea vorbi. Buzele-i tremurau uĀ§or, ochii ii, clipeau ?i ii rataceau chid intr-o parte, cind in alia. Pentru a Š¾ liniĀ§ti, Sanin cauta s-o convinga ca totul s-a sfirsit... ca toata chestiunea nu era decit Š¾ eopilarie. ( ā N-a fost nimeni pe la dumneata astazi ? intrebS' Gemma. ā¢ . . . - ā Ba da, un domn... ne-am explicat $i... am ajuns la . rezultatul cel mai satisfacator. Gemma se intoarse la tejghea. 269
āNu ma crede...ā gindi Sanin... si trecu in odaia vecina, unde Š¾ gasi pe Frau Lenora. e Nu mai suferea de migrena, dar parea foarte abatuta. Surizindu-i prietene?te, ii spuse ca se va plictisi cu dinsa, in ziua aceea, fiindca nu se. simte in stare sa se dcupe de el. Sanin se aseza linga Frau Lenora Ā§i observa ca avea _ pleoapele roĀ§ii Ā§i umflate. ā Ce s-a intimplat, Frau Lenora ? Ati plins ? / ā Sst !... facu ea $i-i arata cu capul camera, unde se afla fiica sa. Nu vorbi aĀ§a de tare... ā Dar, de ce afi plins ? / ā Ah, domnule Sanin, nu Ā§tiu nici eu.! ā V-a.suparat poate cineva ? ā O, jiu./M-am simtit deodata trista. M-am gindit la ā¢Giovanni Battista... la tinere|ea mea... cit de repede a trecut. Iata, am imba trinit, * prietene, si nu ma pot obisnui cu ideea asta. Imi pare ca sint aceea^i de mabnaimte... $i batrinefea, uite e aici, aici ! Citeva lacrimi sclipira in- ochii lui Frau Lenora. Vad ca.ma privesti cu uimire... $i dum- neata, prietene,-vei imbatrini Ā§i vei vedeaāatunci cite, de amaf ! Sanin incerca s-o mingiie, ,vorbindu-i de copiii ei, in ā¢ care putea sa vada reinviindu-i tinere^a. Incerca chiar sa glumeasca, spunindu-i ca. v.ineaz& .complimente ; dar Frau Lenora il ruga pe un ton seriesā sa ,,incetezeāL; Sanin * tacu $i se incredin^a,. pentru intiia oara in via^a, ca nimeni nimic nu poate mingiia pe cineva care *sufera de apro- pierea batrine^ei .si ca aceasta durere omul nu $i-o poate alina decit singur, incetui cu incetui. Sanin ii ā propuse lui Frau Lenora sa joace Š¾ partida _de1 tresette. N-ar fi putut gasi nimic mai nimerit caā s-o distreze. Ea accepta numaidecit Ā§i buna dispozi|ie incepu parca sa-i revina. Sanin juca cu ea' inainte ?i dupaāprinz-. Pantaleone lua- parte $i el la joc. Niciodata parul nu-i cazuse a$a de tare pe frunte, nicodata barbia nu i se ingropase atit de adinc in lavaliera. Fiecare ' mifeare trada Š¾ importan|a atit de concentrate, incit ā privindu-1, te intrebai fara voie : āCe taina ascunde acest om cu atita in dir j ire ' Dar... segredezza ! segredezza f In- cursul zilei, batrinul i$i iiadu osteneala sa-i arate lui Sanin cel mai adinc respect.: laā masa, il servea pe el intii, inaintea doamnelor, cu un a er solemn Ā§i-hotarit ; cind jucau car|i, ii ceda rindul, Ā§i nu-$i ingaduia sa-i ci?tige 270
miza ; in cele din urma, declara netam-nes.am-ca poporul rus este cel mai .marinimos; cel mai bratf $i cel mai in- draznet popor din lume. Comediant batrin !ā isi spunea Sanin in sinea sa. Daca dispozife sufleteasca a doamnei Roselli ii mira, 'ānu mai putin il surprindea felul cum se purta Gemma cu el. Nu ca-1 ocolea... dimpotriva, nu se aseza prea departe de dinsul ; il asculta, il privea. cind vorbea ; dar nu voia cu nici un chip sa lege cu el Š¾ conversable mai lunga ; de indata ce el ii adresa un cuvint, ea se ridica si.se indeparta pentru citeva minute. Apoi revenea Ā§i se a$eza intr-un ungher, unde raminea nemi^cata, ca orice om fra- mintat de indoieli. La un moment dat,' observa $i. Frau Lenora ciudata purtare a fiicei ei ?i Š¾ intreba de citeva ori ce are. ā Nu-i-nimic; raspunse Gemma. $tii bine ca sint cite- . odata asa-. ā E adevarat, incuviinta mama. ā¢ Aslfel se scurse acea zi lunga/ nici prea insuflefita, nici plicticoasa, nici veselāa si nici trista. Daca Gemma s-ar fi purtat altfel, cine stie daca Sanin n-ar fi cedat ispitei de a poza pufin ? Sau, poate, s-ar fi lasat coplesit de triste^e, la gindul unei desparbiri, care ar fi putut fi pe vecie... Deoa- rece nu gasi insa prilejul sa vorbeasca cu Gemma, se re- semna, mulbumindu-se sa exerseze citeva acoi'duri mi- nore la pian, cam vreun sfert de ora inaintea cinei. Emil se intoarse tirziu $i, pentru a evita orice intrebare in privinfa domnului Kliiber, se retrase repede. In sfirĀ§it, sosi si vremea ca Sanin sa piece. Luindu-si ramas bun de la Gemma, isi aduse aminte de. desparfirea dintre Lenski si Olga,ādin Evgheni One- ghin. ii strinse mina destul de tare si incerca s-o priveasca drept in fata. Dar ea intoarse uĀ§or capul, dcsprinzindu-$i degetŃle din palma lui. ' ' XX . C1ND SANIN IE$I 1N STRADA, CE- rul era spuzit āde stele. Si cit de numeroase, de. variate mai erau ele ! Mari, mici, galbene, albastre, rosii, albe, tremurau, straluceau, incruci$indu-Ā§i luminile sclipitoare. 271
Luna nu rasarise inca, dar totul se vedea limpede in area intuhecime strSVezie, neadumbrita. Sanin merse pina la capatul strazii... N-avea pofta sa se. intoarea -asa -devreme acasa : simjea nevoia sa se mai plimbe in aerul proaspat. Se intoarse pe acela$i drum ?i, inainte de.a ajunge aproape de cofetaria Roselli, observa ca una dintre ferestrele care dadeau in strada, se deschise brusc ?i cu zgomot. In . dreptunghiul negru (camera nu era lumlnata) aparu silueta unei femei, si se auzi strigat : ā Monsieur Dimitri! Se repezi Spre fereastra... era Gemma.. Cu coatele. rezemate, ea se pleca,in afara. " ā Monsieur Dimitri, Ā§opti inceti?or, toata ziua am vrut sa va dau ceva... si n-am indraznit. Acum;'f iindcS v-am revazut pe neaĀ§teptate, mi-am spus ca, poate, aĀ§a e scris... ā ā ā' Fara sa vrea, Gemma se opri parca impiedicindu-se de. acest cuvint. Dar nu mai putu urma, dintr-o pricina cu totul neprevazuta, surprinzatoare. ā¢ Deodata, in mijlocul unei taceri adinci ?i sub un cer fara nor, se stirni un vint atit de violent, incit pamintul se cutremura ; lumina gingaĀ§a a stelelor vibra infioratfi, iar vazduhul prinse a clocoti. Un vint cald, inabuĀ§itor prinse in virtejul sau'pomii, acoperi$urile caselor, se loyi de zi- duri ?i, goriind de-Š° lungul strazii, smulse palaria lui Sanin Ā§i rasuci ?i invSlma$i buclele negre ale Gemmei. Sanin- statea' cu capul la inal(imea pervazului ferestrei ?i, fara ' voie, se sprijini de el, iar Gemma, proptindu-?i bra(ele de umerii lui, se lipi deodata cu pieptul-de fa(a sa. Vuietul, zanganitul, bubuitul (mu vreun minut... Virtejul trecu navalnic, ca un stol de pMsari uriaĀ§e... din nou se asternu cea mai desavirĀ§ita liniĀ§te. Sanin ridica privirea Ā§i vazu deasupralui doi ochi atit de incintatori, dar atit de' speria|i, un chip atit de fermecS- : tor, tresarind de tulburare de spaima, incit sub vfaja acestei neasemuitp frumuse(i era aproape sa-$i piardS min|ile ; apasa pe buze p bucla ginga$a, cazuta pe pieptul lui,' Ā§i.nu putu rosti decit un singur cuvint: ā Gemma! - āā¢ Ce-a fost ? Un fulger ? intreba ea, deechizifld larg ochii mari, farS a-?i retrage brajjele goale de pe umerii lui Sanin. 272
ā¢ā Gemma ! sopti el inca p data. . Fata tresari si, aruncind Š¾ privire in odaie, lua repede un trandafir vested din sin si-1 arunca lui Sanin. ā' Voiam sa-ti dau floarea asta... Sanin recunoscu trandafirul cucefit in ajun... Dar fereastra se Ā§i inchisese, $is nici Š¾ forma alba nu. Ń se mai zarea dincolo de geamurile intunecate. Sanin se intoarse-acasa fara palarie... Nici nu-?i dS- duse seama ca a pierdut-o. - XXI 4 ā¢ ,Ā»-> ADORMI TN zori. nu era nimic surprinzator ! Sub mlvala vintului cakL ce se abatuse atit de naprasnic $i deā nea^teptat peste ei. simfise tot a$a de neaĀ§teptat, nu numai'ca Gemma e frumoasa $i ca ii place nespus ā astci Š¾ Ā§tia'ā dar ca-i aproape... aproape indra- gostit de ea. Dragostea il cuprinsese fara veste in virtejul ei,'ca vintul din seara trecuta. Si poftim, tocmai acum acest duel- stupid ! 11 framintau tot felul de presimfiri negre. Ei, si presupunind ca nu va fi ucis... Ce s-ar putea alege din dragostea lui pentru logodnica altuia ? Chiar daca am admite ca ,,celalatāā nu ar fi un adversar de temut. Se prea poate ca Gemma sa-1 iubeasca, sau poate ca-1 < iubc$te... Dar iarasi... unde poate duce asta ? $i, la urma urmei, ce poti Ā§ti, cind e vorba de Š¾ fii-hfa' atit ŠŠµ fru- moasa... Sanin facu cijiva pasi.prin odaie, se a$eza la birou, lua Š¾ foaie de hirtie, a^ternu citeva rinduri $i le taie de indata, tn cadrul ferestrei intunecate, sub lumina stelelor, vedea mereu chipul Gdmmei in virtejul cald : revedea bra|ele ei de marmora, frumoase ca si bratele zei|eldr din Olimp : simtea apasarea lor vie pe umeri... Strinse in mina trap- dafirul pe care i-1 aruncase s>i sorb! din potirul petalelor, aproape vestede, un parfum muit mai suav decit al orica- rui alt trandafir. Dar daca va fi ucis sau va ramine schilod ? Nu se mai culca in pat ?i adormrpe divan, imbracat: ā¢ * ā / ; Cineva il batu pe umar... Deschise ochii Ā§i-l vazu pe Pantaleone. 273
ā Doarme ca Alexandru Machedon in dimineata ba- taliei de la Babilon ! exclama batrinuL ā- Cit e ceasul ? il intreba Sanin. ā Sapte fara un.sfert. Facem doua āore cu trasura pina la Hanau si trebuie sa fim cei dintii acolo. RuĀ§ii Š¾ iau ^totdeduna inaintea dusmanului. Am angajat cea mai buna- trasura din Frankfurt. - Sanin incepu sa-si faca toaleta. \ ā Si pistoalele ? ā¢ ā Š sa le aduca acel ferroflucto tedesco. Va. aduce un doctor. Ń Pantaleone facea pe viteazul, ca si in ziua precedents, dar, dupa ce se aseza -in trasura, alaturi de Sanin, $i cind vizitiul pocni din bici, iar caii pornira in galop, āfostul cin- taref si prieten al dragonilor din Padua incerca deodata un sentiment opus. Se simti tulburat Ā§i chiar cuprins de . frica. S-ar fi zis ca se darimase ceva-in el, ca un zid prost cladit. ā¢ \ x ā Dar ce facem noi, Dumnezeule mare ! Santissima - 'Madonna! izbucni- el deodata, cu glas plingator, luindu-se de par. Ce fac euf batrin imbecil Ā§i. neghiob, frenetico ? Surprins in primul moment,, Sanin se porni apoi pe ā ris $i apucindu-1 u$or de mijloc pe Pantaleone, ii aminti proverbul francez ā¢: āLe vin est tire ā il faut le boireā 1 (sau āai intrat in hora, trebuie sa joci).: . ā Da, da, raspunse batrinul, trebuie sa bem paharul pina Id fund, dar asta nu ma scute^te de azfi un nebun ! Da, da/un nebun ! Totul era*aĀ§a de bine, a$a de placut'^i deodata; hodoronc-tronc ! ā Ca intr-un tutti de orchestra, adauga Sanin, rizind in sila. Dumneata insa n-ai nici Š¾ vina. ā¢ . ā '$tiu foarte bine ca. nu-i vina mea i'Atit ar mai fi lipsit ! Insa... ma gindesc.ca-i Š¾ fapta nesabuita. Diavolo 1 Diavolo 1 repeta Pantaleone, suspinind Ā§i clatinindu-^i -motul. " /x . Insa trasura merges, mergea inainte. Dimineata era minunata. Strazile din Frankfurt, care abia incepeau sa. se insufleteasca, pareau mai curate $i mai imbietoare ca de obicei. Ferestrele caselor sclipeau, de ^āDupa ce ai destupat vinul ā trebuie sa-l beirt (fr.). 274
ā¢ t parca ar fi fost- a coperite cu foifa. aurita. Abia trecu de bariera, si din inaltul cerului inca albicios rasunara tri- :Ń lurile sonore ale ciocirliilor. Deodata, la Š¾ cbtitura a Ā§o- selei/ de dupa un plop inalt, aparu Š¾ figura cunoscuta, facu cipva paĀ§i si se opri. Sanin se uita cu bagare de ā¢ seama... Dumnezeule ! Emil ! . ā Cum, a aflat ceva ? ā H intreba Sanin pe Panta- leone. ā Cind- va spuneam ca sint un nebun ! exclama bie- tul Italian; indurerat Ā§i plin de deznadejde. Nastrusnicul de baiat m-a chinuit toata noaptea, $i azi-dimineata n-am mai putut Ā§i i-am spus totul. * ā¢ . ālata segredezza lui Š4 gindi Sanin, Trasura il ajunse peEmil. Sanin Š¾ opri Ā§i-l chema pe ānastrusnicul de baiatā. Palid, la fel de palid ca si in ziua lesinului,- Emil se apropie, impleticindu-se. Abia se tinea pe picioare. * ā Ce-faci aici? il intreba. Sanin, aspru. De ce ai piecat de acasa ? ā Daf.i-#ii voie... dati-mi voie sa merg eu dumnea- voastra, ābilbii Emil cu glas tremurator, incrucisindu-si brafele. (Dintii ii clan|aneau, parc-ar fi fost scuturat de , āfriguri.) N-am sa va incurc, luaji-ma, lua|i-ma si pe mine ! ā Daca ma rfespec^i ?i fii citusi de putin ŠŠ° mine ā atunci intoarce-te acasa sau du-te la magazin ul d-lui kluber. Nu spune nimanui nimic 'ā¢Si asteapta sa ma-ntorc. ā Sa va intoarceti ?... exclama Emil (glasul i se pierdu , intr-un geamat). Dar, daca... - * ā Emil, il intrerupse Sanin, aratindu-i-cu capul spre. vizitiu,' baga de sāeama ! Te rog, intoarce-te acasa. Ascul- ta-ma, amice !ā¢ Spui ca ma iubesti ; ei bine, pleaca, te rog ! Ii intinse mina ; Emil se repezi suspinind si dupa ce . isi iipi buzele de mina lui Sanin,- se abatu din drum Tuind-o fuga in direc^ia Frankfurtului, peste cimp. ā Š inima nobila, si baiatul asta ! murmura Panta- leone, dar Sanin il privi dojenitor... Batrinul se ghemui in colful trasurii. Recunostea ca a gresit, dar, pe fiece clipa ii crestea. uimirea, coplesindu-1. Oare chiar el era martor la duel ? El comandase trasura, el luase toate ma- surile si parasise-locuinta sa linistita, inainte de ora sase dimineata ? $i, peste toate, mai erau si blestematele astea de picioare, bolnave de podagra, care incepusera sa-1 doara. ' _ . 275 18*
Sanin cauta sa-l consoleze. gasi ce sS-i spunS, ca Š²Š¹-tmai dea ctiraj : f. . . ' , - ā¢ ā Unde este vechea dumitale barbS(ie, ā¢ onorabile - signor Cippatola ? Unde-i il antico valor ? ' - Signor Cippatola i$i mal(a bustul Ā§i se scutura ca de Š¾ povara. . ā Il antico valor ? repeta. el cu glas-ingrojat. Non e ancorg spenio (nu s-a pierdut de tot) il antico valor ! .. I?i lua Š¾ infa|i$are demna, vorbi de cariera sa, de opera, de marele tenor Garcia ?i ajunse inviorat la Hanau. cind He ginde?ti : nimic nu pare atit de puternic... dar gi aātit de slab, precum cuvintul !... . XXII 4 - - CRtNGUL ALES 7 PENTRU' DUEL' SE alia la Š¾ departare de un sfert de ceas de Hanau. Sanin Pantaleone sosira cei dintii, a?a cum prevazu.se batri- nelul; lasara trasura la marginea padurii patrunsera adinc, pe sub frunziĀ§ul unui desi? umbros. AĀ§teptara aproape un ceas. - A?teptarea nu-i paru deloc grea lui Sanin. Se plimba pe poteca, ascultind cintecul pasarilor, urmarind. cu pri- virea libelulele in zbor, Ā§i se silea sa-$i alunge gindurile, aĀ§a cum obi$nuiesc cei mai mul|i ru?i in asemenea im- prejurari. Š clipa il fulgerarS ginduri. triste, zarind in ā¢ drum un tei tinar, frint, de buna seama, de furtuna din ajun. Copacul tragea sa ŃŠ¾Š°Š³Š¹ Ā§i frunzele ii atirnau ve?- tede... āCe sa fie asta ā¢? Š prevestire ?ā Gindul il sageta ca un.fulger. Dar i?i veni pe data in fire, fluiera un cintec ?i, sarind peste teiul cazut, trecu inainte. Pantaleone mor- maia, scincea, ii blestema pe nem^i. Ā§i-Ā§i freca ba genun- chiul, ba jalele. Il cople?ea un neastimpar nervos, facin- du-l .sa caĀ§te, ceea ce dSdea Š¾ expresie caraghioa'sa chipu- lui sau sfrijit. Privindu-1, Sanin se stapinea sa nu izbuc- neasca in ris.' ā¢ In sfir$it, se auzi un huruit de roate pe drumul nisipos. ā lata-i, exclama Pantaleone, tragind cu urechea. I$i Ā§i luase un aer falnic, dupa ce biruise insa tremurul -nervos pe care se grabi sa-l acopere cu exclamafia : Brr I E cam racoare in dimineata asta... Š roua bogata inunda 276
iarba si frunziĀ§ul, dar caldura incepea sa razbata Ā§i.Jn padure. Cci doi ofiteri aparura curind sub bol(:ile ei verzi, m- so|i(i de un domn scund $i rotofei, -un om flegmatic cu fa|:a somnoroasa : era medicul regimentului. Tinea in mina un ulcior cu apa, iar pe umarul sting un sac incarcat cu , instrumente chirurgicale si cu bandaje, adus pentru orice intimplare. Se vedea bine ca era obi$nuit cu asemenea excursii, care-i asigurau un ci$tig bun. Fiecare āduel ii aducea opt galbeni, platifi pe din. doua de catre comba- tant!. Domnul'von Richter tinea cutia cu pistoale, iar von Donhof invirtea ifttre dcgete Š¾ biciu.?ca, crezind pesemne ca asa-i mai ā.?icā. . ' ā Pantaleone, .sopti Sanin catre batrinel, daca... dacS mor,t totul e posibil, vei lua Š¾ hirtiufa din buzunarul meu sting. *E invelita Š¾ floare in ea. Vei da-o szgno?*inei . Gemma. Ai in^eles ? Imi fag&duieĀ§ti ? Batrinul il privi mihnit, incuviintind pr intr-un semn din cap, Dumnezeu $tie insa daca intelesese ceva. Adversarii ji martorii schimbai a salutul de rigoare ; numai doctorul nu clipi, ci a?ezindu-se pe pajiĀ§te casca in a$a fel, de parea ca spune : āMa lipkcsc de fandoselile astea cavalere^ti !" Domnul von Richter propuse d-lui āTschibadola" . sa aleaga locul. Domnul ,,TschibadoJaāc, care abia iĀ§i misca linlba in gura, biigui : āBine, domnule, alege-1 dumneata, eu voi controla...^ S-ar fi zis ca āzidul*4 incepea iar sa se surpe inauritrul lui. ā¢ Domnul von Richter se executa. Gasi in padurice Š¾ mica $i frumoasa poiana presarata cu flori, numara pa?ii, infipse doua nuiele taiate la repezala. ca sa insemne punc- tele extreme, scoase pistoalele din cutie, se chinci pentru a viri gloan^cle care intrau greu. intr-un cuvint muncea nu gluma, ^tergindu-^i intruna fafa nadu^ita cu Š¾ batista Ń alba. Pantaleone, care se tinea de dinsul, ā¢ parea, dimpo- triva, scuturat de friguri : mereu ii clan|;aneau din|ii. Cit timp tinura pregatirile. cei doi adversari stateau departe unui de altul, ca doi $colari pedepsiti, bosumfiati pc prb- ' fesorul lor. Momentul decisiv sosi... : ' - Fzeccre Š¦Š³ lua pistolul.,. ā¢ "
. , Dar in acea clipa, von Richter ii atrase aten^ia lui Panta- leone ca, pptrivit legilor duelului, inainte de a se pro- ' nun^a fatalul ,,'unu, doi, treiā, in calftate de cel mai virst- nic dintre martori, avea caderea sa adreseze combatan|i- - lor Š¾ ultima invitafie de a se impaca. Cu toate ca aceasta propunere n-a gasit niciodata urmare printre duelgii, ea neconstituind decit Š¾ ā¢simpla formalitate, totuĀ§i indepli- nind-o, d. Cippatola se mai. desqarca intrucitva de ras- pundere. Dealtminteri, .continua- ofijerul, acest ultim apel; ar trebui sa-1 faca un al treilea martor,. ,,nepartinitorā, (unpartheilischer Zeuge), dar, deoarece n-au avut timpul sa-Ā§i procure unul, el, d. von Richter, cedeaza cu placere acest privilegiu onorabilului sau coleg. In vremea-asta, Pantaleone, care apucase ( sa se ascunda dupa Š¾ tufa, in aĀ§a fel incit sa nu-1 vada pe ofiterul care ii pricinuise ati- tea neeazuri, nu infelese la inceput nimic din discursul d-lui von Richter, Ā§i aceasta mai mult ā¢ din pticina ca vorbea cam fonfait ; dar deodata se ridica, facu ci|iva paĀ§i inainte ?i, 4ovindu-se furios eu pumnul in piept, ā {ipa a?a de tare in graiul sau pitoresc, un fel de amestec, de parca 1-ar fi strins cineva de git : āŠ la la la.., Che besti- . alita ! Deux zeunā ommes comme qa que si battono ā perche ? Che diavolo ? Andate a casa !1 ā Nu ma invoiesc la nici Š¾ impacare, se grabi sa declare Sanin. *. ā ā Nici eu, repeta dupa el adversarul. 4 ā Atunci striga^i : unu, doi, trei I il invita von Richter pe Pantaleone, zapacit rau. Acesta se piti repede in tufi? Ā§i, din fundul ascunzS-- torii, .schimonosit la fa^a, cu ochii string Ā§i cu capul in- tors, striga de departe, ea un disperat \ Una-, due... e tre ! jSanin trase cel dintii $i. nu nimeri. Glontele se infipse ' intr-un copac? Baronul Donhof trase imediat $i el,. dar ; intr-adins in aer. . ā / Urma un moment de tacere incordata... Nimeni nu se mi?ca. Pantaleone scbase un fel de geamat. ā Sa continuam ? intreba, in sfir$it, Donhof. - . ā Pentru ce a^i tras in aer ? intreba Sanin. ' ā.Asta ma prive?te. ā¢^7 Ve^i trage ?i a doua oara tot a$a ? il intreba Sanin. ā ā Poate, nu Ā§tiu..*. 1 A la-la-la... Ce bestialitate-! Se bat doi tineri ā pentru ce ? Ce dracuā ! Duceti-va acasa ! (A?7icstec de italiand franceza.)
ā Va rog, va rog, domnilor... interveni von Richter. Combatanfii n-au voie sa vorbeasca intre ei : e impotriva regulilor. ā Renunt la a doua lovitura, declara Sanin, aruncind pistolul. ā Nici eu nu vreau sa mai continuu lupta, striga ā¢ Donhof, aruncind de asemenea arma. Mai mult, acum sint gata sa recunosc ca-mi pare rau de ceea ce s-a intimplat alaltaieri. Schita Š¾ mi^care $i-i ŃŠ¹ŠæŠ²Ń, Ā§ovaind, mina lui Sanin, ā¢ care- se apropie si i-o strinse cu vioiciune. Cei doi tineri se privira surizind ?i f etele li se inroĀ§ira. ā Bravi I bravi! striga Pantaleone deodata, de par- ca-$i ie^ise din min|i, Ā§i aplaudind, tiĀ§ni din tufa ca Š¾ vijelie. . Doctorul,' a^ezat pe un bu^teari, se ridica, varsa ulcio- rul cu apa pe iarba Ā§i, cu pas leganat, se indrepta alene spre marginea cringului. -ā Onoarea *e satisfacuta, duelul terimnat, declarS * pompos von Richter. ā Fuori!1 zbiera Pantaleone, amintindu-^i deodata de vechea lui maiestrie. / z ā ā¦ A?ezindu-se in trasura, dupa ce schimba un salut cu ofi^erii, Sanin ā trebuie s-o spunem ā simti, daca nu satisfac^ie, del puĀ£in impresia nelamurita de u^urare,. pe care ti-o prilejuieĀ§te orice lucru izbutit. Curind insa un alt sentiment puse stapinire pe dinsul, parca-i era ru^ine../ Duelul, in care i^Pjucase $i el rolul, ii facea impresia unei farse studente^ti, Š¾ gluma ofijereasca, aranjata dinainte.ā Sanin i$i aminti de doctorul cela flegmatic, de zimbetul, sau mai bine zis de strimbatura lui din nas, cind ii va- zuse pe adversari ieĀ§ind din poiana, aproape brat la braj, ?i de amanuntul celalalt, cind Pantaleone ii platise cei patru galbeni... Nu, nu, mai bine sa nu. se mai. gindeascS. la asta ! . ~ ganin- era, fara indoiala, incurcat Ā§i ru^inat... Dar, 'ŃŠµ-ar fi putut face ? Nu putea lasa nepedepsita imperti- neri^a tinarului ofi$er, fiindca atunci s-ar fi pus la ace- 1 Afara (fr.). 279
lagi nivel cu domnul Kluber. Pentru Gemma a intervenit, pentru Gemma, ca s-o apere... Aga-i, cu toate. astea. nu se sim|ea prea mul|umit. - ; In schimb, Pantaleone era in al noualea cer*! Se urn- flage de mindria, ce'-l lovise. pe neagteptate... Nicicind vreaun general biruitqr, inters de la Š¾ batalie cigtigata, n-a >aruncat in jurul .sau priviri mai triumfatoare gi mai pline de mulfumire ! Purtarea lui Sanin in cursul duelu- lului il umpluse de entuziasm. Da, da, il socotea un erou ; nici nu voia sa auda de dascalelile gi nici de rugaminjile lui. ii aparea aidoma unui monument de marmorS sau de bronz, .ceva ca statuia comandorului din Don Juan I Marturisea ca, in ce-1 privegte pe el, daduse dovada de oarecare sl^biciune. āDar eu sint un artist, Ń fire ner- voasa, pe cind dumneavoastra sinteti fiulā zapezilor gi al stincilor de granit.ā ā ' Sanin nu mai glia cum sS-l potoleasca pe artist. Cam la cdtitura goselei, unde cuā doua ore mad inainte le rasarise Emil in fa|a, amici! nogtri il tvazura' sari nd iaragi de dupa un .copac/strigind, |opaind de bucurie gi tot rotindu-gi gapca pe deasupra capului. Alerga spre ei gata-gata sa cada sub ro|i gi, fara sa mai agtepte ca sa se opreasca trasura, se arunca peste portiera, gi, avintindu-se spre Sanin, ii cuprinse.gitul cu bra^ele. ā¢ * ā Sinteti viu, n-a|i fost ranjt ? striga copilul. lerta- Ji-ma ca nu.v-am ascultat gi nu m-am inters la Frankfurt... Nu puteam ! V-am agteptat aici. Pdvestifi-mi ce s-a in- .timplat. L-Š°Š¦ā.. omorit ? Cu mare greutate izbuti Sanin sa-1 linigteasca ?i sa-Š astimpere. Umflindu-se in ŃŠµŠæŠµ,- Pantaleone ii povesti duelul cu un guvoi.de amanunte, nelasind sa-i scape prilejul de a pomeni iar de monumental de bronz si de statuia coman- dorului. Se ridica gi ā cu picioarele date in klturi,' ca sa-gi tina echilibrul ā incruciga bratelg pe piept gi, pri- .vind dispretuitor pe. dupa umar, cauta sa-1 intruchipeze pe Sanin-comandorul. 7 . ā¢ j Emib asculta ca .v-rajit, intrerupind din cind in ciad povestirea cu exclamafii sau aruncindu-se deodata de gi- tul viteazului sau prieten, <a sa-1 saru-te. - - 280
Rojile trasurii rasunara pe caldarimul strazilor ora$u- lui $i se oprira in fata hotel ului unde locuia Sanin. Urmat de eel doi tovara$i de drum, urea scara spre cel de al doilea cat, cind zari Š¾ femeie voalata ie.sind repede dintr-un coridor intunecos. Ea se opri in 'fata lui, paru ca sovaie Š¾ clipa, suspina adinc, apoi cobori in fuga scara $i disparu in stradS, spre marea tiimire a servitorului, care n spuse lui Sanin ca āaceasta doamna a?teptase mai bine de un ceas ca domnul strain sa se intoarcaā;. Oricit de repede trecuse pe dinaintea lui, Sanin avu totusi destul ) timp ca s-o recunoasca pe Gemma. Ii zarise ochii sub valul des, cafeniu inchis. ' ā Va sa zica, a aflat ^i Fraulein Gemma, se supara el, adresindu-se pe nemje^te, lui Emil Pantaleone, care-1 urmau pas c,u pas. Emil se ro$i,ā tulburindu-se. ā Am fost silit sa-i spun totul, ingaima baiatul ; sora mea banuia ceva ?i n-am mai putut... Dar acum nu face nimic, adauga el cu vioiciune, totul s-a sfirsit cu bine $i ea v-a vazut sanatos $i teafar. Sanin intoarse capul. - < ā Limbu^i mai sinte^i ! exclama el, .oarecum mihriit, ?i intrind in odaie, se a?eza pe un scaun. ā Nu va suparaji, il ruga Emil. ā Ei, bine/ fiej Nu ma supar. (Nici gind n-avea Sanin sa .se supere $i, -la- drept vorbind, |inea el oare cu ade.varat ca Gemma sa nu afle nimic Ajunge acum cu imbrati^arile. Duceji-va. Vreau sa ramin singui' $i sa dorm. Sint pbosit. ā Š idee excelenta, striga Pantaleone. Aveti nevoie de odihna. Š meritati, nobile signore. Emilio, vino, calca ' in virful picioarelor, incet. Sssst 1 Sanin le spusese ca vrea sa doarma, numai ca sa .scape" de ei. Dar, raminmd singur, il pali chiar de-Š° binelea Š¾ crunta oboseala. In acea noapte abia inchisese ochii, a$a ca adornii bu^tean de cum se intinse pe pat.- ' z ā¢ . Š„Š„Š© A DORMIT INTRUNA C1TEVA Š”ŠŠ- suri. A visat ca se bate in duel, avind de asta data in fata lui, ca adversar, pe domnul Kluber,' $i' ca Pantaleone, 281
coco|at pe creanga Unui brad, avind-chipul unui papagal, repeta clampanind Jntruna : cioc, cioc,. cioc ! Cioc, cioc, cioc ! auzi Sanin nelamuritr dar deschise ochii Ā§i ridica capul... Cineva ciocanea in u$a. ā Intra ! Era omul de serviciu, care-1 anun|a ca Š¾ doamna do- re?te sa-l vada imediat. āGemma !...ā se gindi repede Sanin. Doamna era insa mamaĀ» ei, Frau Lenora, $i nu Gemma. De cum intra, se. prabuĀ§i pe un scaun $i Jncepu s3 plinga. s ā Ce ave|i, scumpa doamna Roselli 7 Š¾ intreba Sanin, aĀ§ezindu-se linga 'dinsa, mingiindu-i miinile cu duio$ie. ā¢ Ce s-a intimplat ? Vazrog, liniĀ§ti|i-va< ā Ah ! Herr Dimitri sint foarte... foarte nenorocita. ā Nenorocita ? Dumneavoastra ? ā¢ ā ā Ah ! da ! Cine s-ar fi a^teptat ? vorbea ea abia tragindu-$i sufletul. Ca un trasnet din senin... ā Dar ce s-a intimplat ? Va rog, spune^i-mi.j Nu do- Š³Ń un pahar de apa ? . * ' ā Nu, muljumesc. Frau Lenora is; Ā§terse ochii cu batista Ā§i incepu sa plinga din. nou, .suspinind intruna. x $tiu tot; tot !. . ā¢ ' ā Adica... cum tot ? . ; < ā¢ , ā Tot ce s-a intimplat azi ! $i pricina... Š¾ cunosc bine ! V-a^i purtat ca un om, de onoafe. Dar ce intimplare nenorocita ! Am avut idreptate,- ca nu m-a atras plim- barea la Soden !... Da, -mare dreptate ! (Frau Lenora nu . obiectase nimic in ziua excursiunii. Dar acum i se parea, intr-adevar, ca presimtise ,,totulā.) N-am venit la dum- neavoastra numai ca la un om de onoare,ā. ci .ca la un prieten, cu toate ca va cunosc numai de cinci. zile:.. Dar ^sint vaduva ?i. singuraĀ«pue lume. Fata mea... Lacrimile ii inabu?ira glasul. Sanin .nu $tia ce sa creada. - ' 4 ā Fata dumneavoastra ? repeta el. ā Fata mea, Gemma... (ofta Frau Lenora $i vorbele ā¢razbeau greu prin batista uda de lacrimi) mi-a declarat* azi ca nu mai vreci sa-l ia pe d. -Kluber,*$i ca trebuie sa-i fac cunoscut acest lucru. ' * \ Sanin tresari u$or *: nu se a^teptase la a$a ceva. - ā ā Nu mai vorbesc de rusinea poastra, urma Frau Lenora, fiindca nu s-a mai vazut ta Š¾ fata sa Yefuze de a
se marita cu logodnicul ei. Dar, pentru noi, asta inseamna ruina, Herr Dimitri ! Frau Lenora, facu din batista un mo to to 1 micuf, cei si cum ar-iāi vrut sa inchida acolo, toata durerea ei. Nu mai putem trai din ceea ce ne aduce pya- valia, Herr Dimitri / Domnul Kliiber e foarte bogat Ā§1 Š¾ sa fie Ā§i mai bogat. De ce s-o rupa cu el ? Pentru ca nu $i-a aparat'logodnica ? Sa zicem ca a fost Š¾ gre^eala din partea lui. Dar, cind te gindesti bine, el e un civil, un om fara studii universitare $i, ca negustor series, nu se cu-.. venea decit sa disprefuiasca zburdalnicia unui ofifera^ flusturatic." Ā§i atita tot. $i, la urma urmei, ce ofensa ve- defi in asta, Herr Dimitri ? ā Sa ma iertafi, Frau Lenora, dar, dupa cum mi se pare, ma condamnati pe mine !... ā Nu va condamn deloc, deloc. Dumneavoastra, asta-i alta chestie ! Dumneavoastra sinteti militar,. ca tot! ru^ii... x 4 ā Pardon, nu sint deloc... ā Sinteti un strain, un calator si va ramin recunosca- toare, continua Frau Lenora, fara sa-l asculte pe Sanin. Rasufla din greu, dadu din miini : apoi i$i desfacu ba- tista $i-?i suf] a nasul. Numai din felul 'cum i$i manifesta durerea, vedeai bine ca nu se nascuse sub cerul nordic. ā Cum $i-ar mai face d. Kliiber treburile in pravalie, urma ea mai departe, daca s-ar bate in duel cu clienfii ? Se poate inchipui una ca asta ? $i acum sa-l indepartam ? Din ŠµŠµ Š¾ sa traim ? .Altadata, numai noi faccam chitonag de nalba Ā§i ntiga cu fisticuri, dar acum toti fac fel de fel de dulciuri. Gindi ti-va, ce are sa zica lumea despre duelul dumneavoastra... Pofi-ascunde. asemenea lucruri ? -Ā§i iata ca^atoria .stricata ! Un scandal,- un adevarat scandal ! Gemma- e Š¾ fata minunata, ma iube^te mult, dar e Š¾ in- capalinata, Š¾ republican^, infrunta parerea oricui. Numai dumneavoastra Š¾ puteti convinge ! Sanin se mira din ce in ce mai tare. ā Eu, Frau Lenora ? ā Da, ādumneavoastra, numai dumneavoastra...1 De asta am $i venit. N-am gasit alta scapare. Sinteti un tinar atit de cult, atit de cumsecade L I-afi luat apararea $i ea va crede tot ce-i vefi spune. Trebuie sa creada, deoarece v-afi riscat viafa pentru dlnSa. Convingefi-o, fiindca eu nu mai pot. Spunefi-i, va rog, ca, daca se incapafineaza, ar putea sa ne aduca nenorocire Ā§i noua, $i ei. Mi-afi salvat 283
baiatul, salva^t-mi si fata. Dumnezeu v-a trimis aici... Sint gata sa va rog Ā§i in genunchi... \ . Intr-adevar, Frau Lenora se ridica pe jumatate din jilt era aproape- sa cada la picioarele lui Sanin, care Š¾ opri. - . . - ā¢ ā Frau Lenora 1 ā¢ Doamne sfinte, ce vre|i sa faceti ? Ea ii apnea miinile cu inf rigu rare : ā Imi fagaduiji ? . . . ā Ginditi-va, ' Frau Lenora, cum m-a.$ putea duce..; z ā A, nu voiti ? Vreti sa mor aici, in fata dumnea- vpastra ? / Sanin se zapaci de tot. Pentru intiia oara in viaja lui, avea de-Š° face cu firea italieneasca, atit de aprinsa. ā Am sa fac tot ŃŠµ-mi- spunefci ! exclama el. Voi vorbi cu Fraulein Gemma... ā Frau Lenora scoase un strigat de bucurie. ā Dar^ nu ?tiu, zau, ce va ie?i de aici... mai adauga ^Sanin. f ā ā Ah, nu va daf.i in laturi, il ruga Frau Lenora/A# fagaduit ! Are sa iasa ceea ce trebuie. Oricum, eu nu mai pot face nimic. Pe mine hu ma asculta ! ā V-a spus hotarit ca nu vrea sa se marite cu d. Kluber ? intreba Sanin dupa citeva clipe.de tacere. ā Ah, da ! A.taiatan carne vie. E leit tata-sau. E in- dr aznea|a. ' - ā Indraznpa|a ! Ea ? se mira Sanin. . . ā¢ ā 13a... da... cu toate astea e un inger. Pe dumnea- voastra are sa va asculte Ā§i.va face tot ce-i ve|i spune. 0 sa veniti ? Nu intirziati ? Ah, ,scumpe prietene rtis ! Frau Lenora se ridica de pe scaun $i-i apuca repede capul lui Sanin, care statea in faja ei. Rrimiti binecuvintarea unei mame... Ā§i dati-mi putina apa. Sanin ii aduse un pahar de apa Ā§i-i fagadui, pe cuvint de onoare, ca Š¾ va ajunge repede din urma. Š insoji pi- na-n straday $i, inapoiat in camera, plesni din*, palme a mirare de^chise ochii mari. 4 ,,Iaā-te uita, gindea el, ce intorsatura in via|a mea acum. $i ce intorsatura ! Sa-mi vina ameteala, nu alta.ā Nu cauta sa se analizeze, nici sa-$i dea seama de ceea ce se petrece cu el. Era Š¾ nāebunie ?i atita tot. āCe zi'! $opti el, fSra voie. E indrazneata, - Š¾ spune chiar mama eir... $i eu sa-i dau sfafturi ? Ei ā ?... Ce fel de sfaturi ?ā 284
Sanin era ca buimac... Dar peste iureĀ§ul de impresii, sentimente ginduri nedeslu^ite, plutea imaginea Gem- mei, imaginea ei, care i se intiparise adinc in amlntire, in noaptea cea calda .si vijelioasa, la fereastra intunecata. sub pu-zderia de stele. - XXIV saNin se apkopie cu paĀ§i SOvAi- tori de casa doamnei Roselli. Inima ii batea Š°.ŃŠ° de tare, ā¢incit sim^ea cum bataile ei ii atingeau dureros coastele. 4 Ce-o sa-i spuna Gemmei?.Cum Š¾ sa-i vorbeasca ? Nu intra in casa prin cofetarie, ci prin usa- din dos. In prima incapere dadu peste- Frau Lenora ; era mutyumita ca-1 vede; dar $i oarecum speriataj -ā V-am a?teptat, ii ?opti ea, stringindu-i pe rind mii- nile. Gemma e in gradina, Š¾ gasiti acolo. Varog sa nu ā¢ uita|Lca ma bizui pe dumneavoastra. Sanin se duse in grading. 1 Gemma .Ā§edeape Š¾ banca, la marginea potecii ; alegea dintr-un coĀ§ plin de vi$ine pe cele mai coapte Ā§i le aduna intr-o farfurie. Soareie cobora spre asfintit. Era'aproape ora ?apte, $i r'azele pieziĀ§e, care 'inundau gradinifa doam- nei Roselli, Š¾ infa?urau ca intr-un val, care batea mai mult in purpuriu decit in galben-auriu. Din cind in cind, se auzea Ā§u?oteala molcoma a f runzelor,; zumzetul albi- nelor intirziate, zburind din floare in floare ?i, in depar- tare,-uguitul mono ton Ā§i neobosit a-1 unei turturele. Gemma purta aceea?i palarie mare, din ziua excursiei la Soden ; il privi pe Sanin pe sub marginea inclinata a - borurilor Ā§i se apleca repede deasupra co?ului. Sanin se apropie, incetinindu-$i fara voie pa$ii $i... nu gasi nimic alta sa-i spuna, decit : - ā De ce alegi viĀ§inele ? * Gemma ii raspunse domol : ā Cele mai coapte, il lamuri ea, sint pentru dulceafa, celelalte pentru prajituri,- ?tii, prajiturile cele rotunde> presarate cu zahar, pe care le vindem in cofetarie. Gemma i$i lasa $i mai mult eapul in jos ?i ramase cu mina dreapta, in care tinea doua vi^ine,' suspendata in aer. - intre cpĀ§ $i farfurie. 2S5
ā imi'dai voie sa ma aĀ§ez linga dumneata ? Š¾ intrebS Sanin. _ ā Poftim ! Gemma ii facu loc-pe banca, iar Sanin se . a$eza dinga dinsa. āCum sa incĀ£p ? se gindi el.' bar Gemma il scoase djn incurcatura. ā Te-ai batut astazi in duel, i se adresa ea cu insu- fletire, indreptindu-Ā§i spre el fata-i minunata, imbujo- rata de sfiiciune (dar ce recunoĀ§tinta adinca ii stralucea in ochi !). $i eĀ§ti atit de linistit ! Pentru dumneata * nu exista primejdie ? . - ā Sa ma iertaji, dar-n-am fost in nici Š¾'primejdie. Totul -s-a desfa^urat cum Ā£ mai bine Ā§i cit mai simplu. Gemma ridica un deget āĀ§i il mi$ca ŃŃ dinaintea ochi- ā lor de la dreapta spre stinga... $i acesta era un gest ita- lienesc. ā Nu, nu, nu vorbi a$a. Nuāmawpoti in^ela. Pantaleone mi-a povestit totul;* ā Iata un martor demn de incredere [ Nu cumva m-a asemuit cu statuia comandorului ? ā Expresiile lui pot fi cornice, dar sentimentele nu, " ca $i ceea ce ai facut dumneata a'stazi. $i asta pentru mine... da.?, pentru mine... N-am s-o uit niciodata. ā ā Te asigur, Fraulein 'Gemma? ā N-o voi uita niciodata, repeta ea dupa citeva clipe, privindu-l tihta. I$i intoarse apoi capul. * Sanin admira din nou minunatul ei profit, gingaĀ§, pur, fara asemanare cu tot ce vazuse pina atunci, dupa cum tot fara .asemanare era sentimentul ce-1 incerca in acele clipe. Era adinc rascolit... ā¢ ā¢ Il fulgera insa un gind : āDar fagaduiala data ' - ā Fraulein Gemma... relua el dupa' Š¾ scurta Ā§ovaire. -Ce-i ?Ā» ' . - ' Ea riu, intoarse capul, ci continua sa aleaga vi^inele, rupea cu grija frunzele desprindea usor cozile... Dar - cu ŃŠµ incredere plina de duio^ie il intrebase ea : āŠ”Šµ-i ā ŠŠ°ŃŠ° dumitale nu fi-a, spus nimic... cu āprivire la... ā Cu privire la ce ? > ā La mine. ' Gemma arunca repede in co$ vi^ina pe care p Ā£*ŠæŠµŠ° in mina. ā / ā Mama a vorbit cu dumneata ? il intre'ba ea. ā Da. ā Ā§i ce |i-a spus ? ~ * 286 . ' 9
ā Mi-a spus... ca... ai hotarit a$a, deodata, sa-fL schimbi intentiile de mai inainte. Gemma isi apleca. atit de tare capul, ca aproape nu i se mai vedea fa|a de sub palarie. I se zarea numai gitul, mladios Ā§i catifela.t, ca lujerul unei flori. ā Intentiile mele ? Care ? ā Intentiile... cu privire la viitorul dumitale. e ā Adica...- vorbesti de... d. Kluber ?* ā Da. ā Mama ^i-a spus ca nu vreau sa fiu soti^ domnului Kluber ? . ā¢ . ā Da. ā¢ ā¢ Gemma, mi$cindu-se mai tare pe banca, panerul se apleca, aluneca' jos... $i citeva vi$ine se rostogolira pe alee. Š clipa de tacere* inca una... ā De ce ti-a spus asta ? se auzi glasul ei. Sanin ii vedea $i acum numai gitul $i miĀ§carile tot mai vii ale pieptului. . ā De ce ?... Mama dumitale, gindindu-se poate'ca am devenit prieteni intr-un timp atit de scurt ?i yazind ca mi-ai aratat oarecare incredere, a crezut ca ti-a$ putea da un sfat folositor, Ā§i ca dumneata 1-ai urma. Miinile Gemmei alunecara lin pe genunchii-ei... in- cepu sa-$i potriveasca cutele rochiei. ā Ce sfat imi dai, monsieur Dimitri ? intreba ea, .dupa Š¾ scurta tacere. El observa ca degetele Gemmei tremurau pe genun- chi... Ā§i ca isi potrivea faldurile rochiei, numai pentru a-?i ascunde tulburarda. Sanin atinse- u$or degetele ei palide, tremuratoare. ' ā Gemma, de ce nu te uiti la mine ? Ea isi dadu palaria pe spate cu Š¾ mi$care iute se - uita in ochii lui, cu aceea^i recuno^tinta $i incredere, ca Ā§i mai inainte. Agtepta sa auda ŠµŠµ Š¾ sa-i mai spuna... Sa- nin'se tulbura insa, vrajit de chipu-i incintatorx lumina calda a soarelui de amurg ii invapaia faf.a, care parea mai luminoasa, mai stralucitoare decit insa^i lumina. ā Te voi asculta, monsieur Dimitri $i ii zimbi u$or, arcuindu-$i sprincenele. $i ce sfat imi dai ? ā Ce sfat ? repeta Sanin. Vezi, mama dumitale crede ca, sa-1 respingi pe d. Kluber, numai pentru ca n-a aratat curaj alaltaieri..ā. ā¢ 287
ā Numai pentru asta ?... il intrerupse Gemma $i, aplc- cindu-se, ridica pancrul Ā§i-l puse pe banca, linga dinsa. ā Ca... oricum, refuzindu-1, ar tāi din partea dumitale ŠøŠ» lucru4 necugetat.' Mania dumitale e de parere ca ar trebui bine cintariie consecintele uhui asemenea refuz. $i ca, in sfir$it. situatia/afacerilor voastre impune oarecare obliga(iiTiecarui membru al familiei... ā Toate astea sint ideile mamei, il intrerupse Gemma din nou. Sint chiar cuvintele ei, ftiu. Dar dumneata ce parere ai ? > ā Eu*? Sanin tacu Š¾ clipa* Simf.ea un nod in git, care ii taia. rasullarea. $i eu cred... tot asa... rosti cu mare sfor|c)re... Gemma isi inal|a capul. , ' ā ā dumneata tot asa crezi ?, 'ā Da... adica... Sanin nu mai 'putu scoate nici Š¾ vorbS. " " 1 . * , ā Bine, zise Germma. Daca dumneata, ca prieten, sfatuiefti sa renpnj; la hotarirea mea... adica de a nu-mi schimba prima hotarire... Š¾ sa ma mai gindesc. Ā§i, ma- tinal, rasturna in paner vifinele din farfurie... Mama na- dajduiefte ca Š°ŠæŠ» sa-Š¦ urmez sfatui...' De. ce nu ? Poate Š¾ sa-1 urmez... ā Te rog, Fraulein Gemma, a? vrea sa $tiu mai intii ce motive te-au hotarit... * ā Voi urma sfatui dumitale, te voi asculta, repetS . Gemma incruntata, palind Ā§i muscindu-Ā§i buza de ,jos.- Ai facut atita pentru mine, incit sint silita^sa fac fi eu ceea ce dorefti. Am sa-i" spun mamei... am sama gindesc. * Ah, iat-o ca vine ! . Intr-adevSr, Frau Lenora aparu -pe pragul ufii care dSdea in gradina. Murea de nerabdare, nu mai putea sta locului. Dupa aprecierea ei, Sanin trebuia sa fi ispravit de mult ceea ce avea sa-i spuna Gemmei, de?i conversafia lor nu durase mai mult de un sfert de-nra. _ ā Nu, nu, nu, pentru numele lui Dumnezeu; nu-i spune inca nimic, Š¾ ruga Sanin grabit $i aproape speriat A^teapta, am sa-ti comunic... am sa--|;i scriu. Pina atunci nu lua nici Š¾ hotarire... a^teapta !... Strinse mina Qemmei, se ridica deodata de pe bancS $i, spre marea surprindere a doamnei Lenora, trecu.pe linga dinsa fara sa se opreasca, iĀ§i ridica doar palaria fi, ingaimind citeva cuvinte, disparu. 288
Frau Lenora se apropie de fiica ei. ā Gemma, spune-mi, te rog... Fata sari de pe bahca Ā§i-i spuse luind-o in bra|e : ā Draga mama, poji sa a^tepti, ŃŃŃāŠæ, pu^in de tot... pina miine ? Da ? Iar pina miine, po|i sa nu-mi sufli nici un cuvin^el din toata povestea asta ?... Ah !... $i deodata un Ā§irag de lacrimi uĀ§oare ca picaturile de roua i se prelinse din ochi. Frau Lenora era cu atit mai mirata, cu cit Gemma nu parea deloc trista, ci mai curind vesela. ā Ce-i cu tine ? Tu,( care nu plingi niciodata,' $i de- odata... ā Nu-i nimic, mama, nu-i nimic. Ai rabdare. Trebuie sa aĀ§teptam amindoua. Nu ma intreba nimic pina miine Ā§i, cit mai e lumina, sa alegem viĀ§inele. ā Dar ai sa fii cuminte, nu-i asa ? ā Oh ! sint foarte cuminte, cauta sa-i intre in voie Gemma, dind din cap cu inteles. incepu sa lege buche|ele de visine, pe care le privea, ridicindu-le rind pe rind pina in dreptul fe^ei imbujorate. Nu-Ā§i sterse lacrimile ; se us- casera singure. XXV SANIN SE INTOARSE LA HOTEL aproape in fuga. Sim^ea ca numai acolo, singur cu el insusi, se va putea clezmetici $i se va descurca in navala sentimentelor ce-1 copleĀ§eau. Intr-adevar, cum intra in odaie-$i se a$eza cu coatele pe birou, cu fata intre miini, i$i marturisi cu glas inabusit ?i dureros : āŠ iubesc, Š¾ iubesc la nebunie !ā Sufletul i se aprinse ca un carbune spuzit, peste care sufla dintr-o data un vint rascolitor. $i nu trecu decit Š¾ clipa Ā§i... nu mai injelegea cum de a putut sta linga ea, chiar linga ea, sa-i vorbeasca si sa nu priceapa ca Š¾ adora, ca. adora toata faptura ei, pina rochia ei, ca era gata ,,sa moara la picioarele ei !ā, dupa formula plina de extaz a adolescentilor. Ultima lor intilnire fusese hotaritoare. Din acea clipa, gindindu-se la Gemma, nu Ā§i-o mai putea inchipui cu buclele desfacute, sub stra- Ā« ' ā Un cuib de nobill *
lucirea stelelor, ci sezind pe banca, dmdu-si cu Š¾ miscare repezita palaria pe spate, ca sa-1 priveasca - cu ochii ei frumo^i si plini de incredere... si aceasta imagine ii stirni in suflet setea de neogo it a unei pasionate iubifi... ā¢ I$i aminti de trandafirul pe care il mai pastra inca Ā§.i-l apasa - cu atita infrigurare pafimaĀ§a de buze, incit incepura sa-1 doara. Nu mai putea nici gindi, nici chibzui sau prevedea nimic ; se smulse cu totul din trecut si se arunca orbeste inainte, spre viitor. De pe tarmul trist al viefii sale de tinar singuratic, se azvirlea in acest suvoi vesel, spumos Ā§i navalnic, fara sa* se intrebe Š¾ clipa incotror il mina $uvoiul Ā§i daca nu-1 pinde^te Š¾ stinca de care.s-ar putea zdrobi ! Nu, nu mai erau undele line din balacla lui Uhland pe care plutise altadata... Erau ape repezi si ne- stavilite, care iĀ§i purtau valurile inainte, tot inainte,. cu- prinzindu-1 Ā§i pe dinsul in viltoarea lor. Lua Š¾ foaie'de hirtie Ā§i, aproape dintr-un condei, ii scrise : j,Scumpa Gemma ! Cuno^ti sfatul pe care m-am angajat sa fi-L dau ; stii ce dore^te mama dumitale Ā§i ce m-a rugat ; dar ceea ce nu $tii $i trebuie sa-|i destainui acum este ca te iubesc cu tot focul unei inimi care iube?te pentru intiia oara. Acest foe m-a cuprins dintr-o data, dar cu atita putere, incit. nu gasesc cuvinte potrivite, ca sa fi-1 exprim ! Cind Frau Lenora a staruit sa-ti vorbesc, mocnea inca sub cenusa, altfel, ca om ciristit, a$ fi refuzat pe loc misiunea ce mi-a incredinfat. Si tot ca om cinstit, ifi fac marturisirea de acum. Nu se poate, trebuie sa-1 cuno^ti pe acel ce-fi vor- be$te, fiindca nu se cuvinte sa dainuie cea mai mica ne- infelegere intre noi. Vezi, dar, ca mi-e cu neputinfa sa-fi dau vreun sfat. Te iubesc, te iubesc, te iubesc ! Atita am in minte si in inima ! Dim. Sanin" ' Dtipa ce inchi.se plicul, Sanin vru sa-1 sune pe omul de serviciu, ca sa-1 duca la adresa... Nu, nu se face... 11 va trimite prin Emil !... Dar ar trebui sa-1 caute la maga- zin ul unde lucreaza, printre atifia vinzatori, ceea ce nu 290
e prea u$or. ,$i pina sa dea de el, s-ar innopta de-Š° bi- nelea, aĀ§a ca nu 1-ar mai gasi, baiatul fiind piecat acasa. Tot cumpanind, Sanin iĀ§i lua palaria Ā§i se pomeni in strada. La un colt ā ce intimplare fericita ! ā se intilni fata in fata cu Emil ! Cu geanta sub brat si cu un sul de hirtie in mina, tinarul entuziast se intorcea acasa, cu paĀ§i grabiti. ,,O fi adevarat ca fiecare indragostit are steaua sa no- rocoasa !ā isi zise Sanin Ā§i 11 striga pe Emil. Acesta se -opri Ā§i ii sari de git. Sanin, fara sa-i dea prea mult ragaz pentru explozii sentimentale, ii incredinja scrisoarea, explicindu-i cum Ā§i cui s-o dea... Emil il asculta cu atenfie. ā Sa nu vada nimeni ? il intreba, cu un aer misterios si plin de in|elesuri, ca ?i cum i-ar fi spus : ,,n-ai grija, pricep eu cum sta chestia !ā ā Da, dragul meu... raspunse Sanin, cam incurcat, ciupindu-1 prietene^te de obraz. Daca iti da vreun ras- puns... mi-1 aduci, nu-i asa ? Sint acasa. āā N-aveti nici Š¾ grija, Ā§optiā Emil pe un ton vesel si Š¾ lua la-fuga. Fugind, ii mai facu un semn lini^titor din cap. Inters la hotel, Sanin nu mai aprinse luminarea, ci se arunca pe divan, isi incrucisa zbrajele sub cap Ā§i se lasa cu totul in voia simtamintelor de nedescris ale unei dra- goste proaspat incercate. Ā§i de ce le-am mai descrie ? ! Cine le-a simt-it vreodata cunoaste si chinurile, Ā§i desfa- tarea de pe urma lor, cine nu, nu le va intelege... Usa se deschise si se ivi capul lui Emil. ā¢ ā 11. am, zise el incct. Uite-1 ! Ii arata Š¾ bucata de hirtie impaturita, fluturind-o pc sus. Sanin sari <de pe divan $i i-o smulse din mina. Prea era cople^it de pasiune, ca sa se poata gindi la ce ar trebui sa spuna sau cum ar trebui sa se poarte fata de acest copil, fratele ei. S-ar fi cuvenit sa se stapineasca $i sa se rusineze oarecum de tot ce facuse in aceasta impre- jurare. Dar degeaba : pasiunea era mai tare decit ra- tio nea. 291
' Se apropie de fereastra $i, la lumina unui felinar din strada, care se afla chiar in fafa casei, citi rindurile : āŠ¢Šµ rog. te implor, nu vent miine la noi, -nu te arata toata ziua. AĀ§a trebuie,. trebuie; numaidecit, ā¢ Ā§i- atunci se ya hotarii totul. Ā§tiu ca n-o sa ma refuzi, pentru ca... \ Gemma" Sanin citi de doua ori scrisoarea. Ce frumos Ā§i emotio- nant ii paru scrisul ! Se gindi' pu|;in ; se intoarse spre Emil care, pentru a-i dovedi ca-i un tinar discret, statea cu fata la perete, zgiriindu-1 cu unghiile. Sanin il striga cu glas tare. Emil se apropie de dinsul. ā Ce dori|i ? ā Asculta, scumpul meu amic...ā ā Monsieur Dimitri, il intrerupse Emil, rizgiirdu-se, de ce nu-mi spune|i : tu ? Sanin incepu sa rida. ā Ei bine, fie ! Asculta, draga... (Emil sari in sus de bucurie), asculta, sa spui acasa, intelegi... acasa... ca voi face intocmai precum mi-a scris. (Emil iĀ§i strinse buzele Ā§i daclu din cap ' cu multa seriozitate.) Iar td... ce faci miine ? ā Eu, ce fac ? Ce vre|i sa fac ? ā Daca ŃŠ¾|1, vino miine dis-de-dimineata Ā§i ne vom plimba- prin imprejurimile Frankfurtului pina seara... Vrei ? Emil sari din nou in sus de bucurie. ā D$ca vreau ? Se poate Š¾ placere mai mare ! Sa ŃŠ¹ plimb cu ādumneavoastra ? E Š¾ adevarata fericire ! Via neaparat ! ā Dar daca n-o sa-|i dea voie ? ā Š sarmi dea ! 7 ā Asculta... nu spune acasa ca te-am rugat sa stai cu mine toata ziua. ā De ce sa .spun ? Vin, fara sa mai cer voie. Nu-i mare lucru ! Emil il saruta pe Sanin ?i pleca fugind. Sanin se plimba multa vreme prin odaie $i se culca tirziu. Sub navala sentimentelor potrivnice : duioase Ā§i 292
inspaimintatoare ā fu cuprins deodata de neliniĀ§tea pla- cuta ce-1 rascole^te pe orice om in pragul unei vie^i noi. Sanin se bucura ca-i daduse in gind sa-1 invite pe Emil, ca sa petreaca a doua zi impreuna. Semana atit de bine cu sora-sa ! āEmil mi-o va aminti tot timpul !ā isi zise el. Dar mai mult ca orice il mira faptui ca el, omul din ajun, nu mai semana deloc cu cel de acum. Da, da, pe Gemma Š¾ iubeci demult, de totdeauna, cu aceea^i dra- goste puternica ŠµŠµ Š¾ sim^ea azi... XXVI A DOUA ZI, LA ORA OPT DIMI- nea|a, tinind pe Tartaglia de curelu$a, Emil se infiinta la Sanin. Nici un neamt get-beget n-ar fi putut f-i mai punctual. Pe cei de acasa iimintise, spunindu-le ca Š¾ sa se plimbe cu Sanin pina la prinz, Ā§i apoi se va duce la magazin. In timp ce Sanin se imbraca, Emil Incerca, ce-i drept, cu oarecare ^ovaiala, sa aduca vorba de Gemma Ā§i de ruptura ei cu domnul Kluber ; dar Sanin nu scoase un cuvint, i$i lua un aer sever, iar Emil, pentru a arata ca in^elege de ce nu se cuvine sa atinga cu uĀ§urin|a acest subiect grav, nu mai rosti Š¾ singura vorbulita ; se marginea numai sa ia, din cind in cind, Š¾ poza gindi- toare, ba chiar grava. Dupa ce baura cafeaua, cei doi prieteni se indreptara bineinteles pe jos ā spre Hausen, un catun de linga Frankfurt, inconjurat de paduri. De acolo se vedea ca-n palma tot lan|ul muntilor Taunus. Vremea era minunata. Soarele stralucea, raspindind Š¾ caldura placuta, fara a fi inabuĀ§itoare. Un vint racoritor fosnea sprintar prin frun- zisul verde. Put-inii nori, care pluteau sus pe cer, isi tri- miteau umbrele pe parnint, ca niste pete mici, rotunde, gonindu-se repede, foarte uniform. Tinerii aj unsera de- graba afara din ora$ ; calcau sprinten si vesel pe drumul. foarte curat. In padure umblara fara vreo noirna multa vreme, si apoi mincara cu pofta la Š¾ circiuma taraneasca. Mai tirziu, se urcara pe dealuri, de unde puteau admira in voie intreaga priveli^te ; palindu-i dorul de joaca, rosto- goleau bolovani pe costiĀ§a, facind mare haz batind din 293
palme ori de cite ori pietrele, sarind ca iepurii, saltau caraghios din loc in' loc ; la un moment dat, nimerira pesemne pe un drumet care mergea pe Š¾ poteca de sub munte ā ei nu-1 zarisera de sus ā si omul ii ocari in lege. Se intinsera pe un nluschi uscat, de culoare galbena batind in vioriu ; baura bere la altaā crisma, si se luara apoi la intrecere, la fuga si la sarituri. Descoperind un loc cu un puternic ecou, vorbeau ca sa-si auda glasul,; cintau, tipau, se luau la' trinta, rupeau crengi ; se apu- cara apoi sa-$i impoclobeasca palariile cu ferigi si sfir^ira prin. a dansa. Tartaglia lua parte la toate aceste nazbitii placute, binein^eles, atit cit ii sta in putcre si cum il ducea capul ! De aruncat pietre nu arunca, dar in schimb se dadea de-Š° berbeleacul, ca sa le prinda pe cele azvirlite de cei cloi tineri ; urla cind acestia cintau si gusta chiar din bere, de$i nu paru prea incintat. Deprinsese acest mes- te$ug la fostul lui stapin, un student.' De Emil nu voia sa asculte ; il recunb^tea numai pe Pantaleone ca dresor ; cind baiatul il afita ca sa ,,vorbeascaā, sa ,,stranuteā, se multumea sa dea din coada Ā§i sa-$i scoata limba facuta cau?. Tinerii se mai lansara Ā§i in discu|ii abstracte. De cum pornisera la drum, Sanin, ca cel mai virstnic, deci mai in^elept, se porni sa discute despre fatalitate, despre des- tinul omenescy Ā§i despre rostul speciei umane ; dar discu- Jia lua repede Š¾ intorsatura mai pu^in grava. Emil in- cepu sa-l descoasa pe amicul Ā§i protectorul sau, intre- bindu-1 despre fel de fel de lucruri din Rusia. Voia sa stie cum se bat oamenii acolo in duel, daca femeile sint fru- moase, cit timp i^i trebuie ca sa inve^i limba rusa si ce a simjit cind 1-a ochit ofi|erul. La rindul sau, Sanin ii puse $i el citeva intrebari in legatura cu fatal sau, cu ma- ma-sa, cu afacerile familiei, ferinclu-se sa rosteasca nu- mele Gemmei. desi gindul ii era numai la ea. Drept vor- vind, nici la ea nu se gindea, ci la ziua de miine, la acel āmiine" misterios, .care trebuia sa-i aduca Š¾ neasemuita fericire ! Vedea parca plutind incet, in fata lui, un val diafan, si indaratul acestui val sim^ea prezenta unui chip tinar. ca de statuie, Š¾ figura divina, cu un zimbet duios pe buze, privind sever in jos, dar cu Š¾ severitate pre- facuta. Figura nu era a Gemmei, ci a fericirii insesi ! In 294
sfirsit, iata sosit Ā§i ceasul lui / Valul se ridica, buzele se intredeschid, pleoapele se mi^ca ; zeita il cuprinde in magnifica-i privire si deodata ā lumina, scare, fericire, extaz, extaz fara contenire. Se gindea la acest ,,miineā si sufletul i se topea de bucurie, prins in virtejul nclini^tii ce-i sporea, in asteptarea celor ce aveau sa vina. Asteptarea insa^i, nerabdarea, le suporta oarecum usor ; nu-i impuneau nici Š¾ constringere ; nu-1 impiedi- cau sa manince cu pofta impreuna cu Emil la Š¾ a treia circiuma, dupa cum nu-1 opri nici sa joace capra cu Emil, dupa masa ; $i numai din cind in cind ii fulgera prin minte : ah, daca ar sti cineva ? ! ! Se jucau intr-o poie- ni|:a verde. Dar cit de uimit $i de incurcat se simti Sanin, cind, prevenit de latratul furios al lui Tartaglia, zari la cealalta margine a pajistei, tocmai in clipa cind sarea sprinten ca Š¾ pasare peste spatele indoit Š°Š lui Emil, doi ofiteri, in care recunoscu pe adversarul lui, d. von Donhof, ?i pe martorul acestuia, d. von Richter ! Amindoi i$i pu- sesera monoclurile si-1 priveau surizind... Sanin, reve- nindu-$i numaidecit, se grabi sa-si imbrace surtucul, pe care-1 scosese, ii Ā§opti lui Emil sa faca si el la fel, amindoi Š¾ luara la picior. Se intbarsera tirziu de tot la Frankfurt. ā Au sa ma certe, isi zise Emil, despar find u-se de. Sanin, dar pu|in imi pasa !... Am petrecut atit de mi- nunat ! i Intrind in hotel, Sanin gasi un bilet de la Gemma. Ii dadea Š¾ intilnire pe a doua zi, la $apte dimineafa, intr-una din gradinile publice care se |ineau lan^ in jurul orasului Frankfurt. Cum ii batea inima ! Cit de fericit se sim|:ea ca Š¾ as- cultase fara sa $ovaie ! A, Doamne, ce nu astcpta el de la aceasta zi de miine, zi fara seaman, unica, de neinchi- puit, Ā§i cite nu-i fagaduia ea ! Privea, privea mereu la biletul Gemmei. Lima lunga $i u$or indoita a literei G, ini^iaki numelui ei, din josul paginii, ii amintea frumoasele ei degete, mina, ei... $i'cu un dor nespus iĀ§i zise ca nu-$i apropiase inca buzele de aceasta mina... āDa, da... se gindea el, italiencele sint caste $i severe... Dar Gemma le intrece pe toate ! Impara- teasa... zei|a... marmora pura, feciorelnica...ā Dar ziua va veni... ea nu-i departe... 295
In noaptea aceea, in tot Frankfurtul n-a fost om mai * fericit ca Sanin. Dormea, insa, ca gi poetul, putea spune : Eu dorm... dar biata inlma-ŃŠ³ e treazd... Inima ii batea ugor, ca aripile unui flu tore aplecat pe Š¾ floare scaldata de razele soarelui. > i ", .ā¢ ā . XXVH LA CINCI DIMINEATA SANIN ŠŠŠ in picioare, la gase igi terminase ā¢ toaleta, iar la gase gi jumatate se plimba in gradina- publica, prin fa|a pavi- lionului de care pomenise Gemma in bilet. . Era Š¾ dimineata linigtita, calda gi cenugie. Din cind in cind, parea chiar ca Š¾ sa ploua. Dar intinzind mina, i|i da- deai seama ca nu ploua ; hainele erau presarate de picaturi /.fine, ca niste margele de sticla abia vizibile. Dar curind . aerul se usca. Nici Š¾ adiere, de parca n-ar fi batut vreodata vintul pc parnint. Sunetele nu se inal^au, ci se risipeau de jur imprejur. In departari plutea un abur albicios, ugor, gi aerul inmiresmat impragtia parfum de micgunele gi de floare dalba de salcim. Pravaliile nu se deschisesera inca ; cind si cind, tre- catori razlefi gi un huruit de trasura. In pare, nici un vizita tor. Gradinarul netezea pe indelete Š¾ carare, iar Š¾ batrina girbova, imbracata intr-un palton de stofa neagra, trecea gchiopatind pe Š¾ alee. Oare putea crede Sanin ca aceasta batrina incovoiata ar fi Gemma ? Ā§i totugi urmari cu inima zvicnind umbra neagra care se indeparta. Orologiul din turnul primariei batu ora gapte. Sanin se opri. āDar daca nu vine !ā fpi acest gind il strabatu pa un fior de gheata ! $i dupa Š¾ clipa se infiora la fel? dar din alta pricina... auzi inapoia lui un pas lin gi fdgnetul unei rochii... Se intoarse : era ea. Gemma venea pe alee in urma lui. Purta Š¾ mantila' . cenugie gi Š¾ palSnuja de culoare inchisa. Se uita la Sanin, intoarse capul giātrecu inainte. ā Gemma 1 p effema el, cu un glas care abia se auzea; 2<>G '
Ea ii facu un sernn uĀ§or din cap, fara sa se opreascXā Sanin Š¾ urma. Rasufla precipitat. Picioarele nu voiau parca sa-l mai poarte. I Gemma ocoli pavilionul $i. luind-o la dreapta. pe linga - un rnic bazin in care se scalda Š¾ vrabie, impra?tiind mici stropi de apa, se a$eza pe Š¾ banca, la adapostul unui tufi? de liliac. Locul era bine ales, ferit de priviri in- discrete. Sanin se a^eza linga dinsa. In prima clipa nu rostira nici Š¾ vorba. Ea nu se uita la dinsul, el nu-i privea fa|:a, ci numai miinile. in care tinea Š¾ umbrelu^a. La ce ar fi folosit cuvintele ? Era vreun cuvint mai graitor, decit faptul ca se aflau impreuna in acel loc, la Š¾ ora'atit de timp.urie Ā§i atit de aproape unul de altul ? ā Nu esti... suparata pe mine ? Š¾ intreba in sfirsit; Sanin. Ce cuvinte stingace ! I$i dadu indata seama... Par- cel putin rupsese tacerea... ā Eu ? raspunse ea. Nu... De ce sa fiu suparata ?, ā Si ma crezi ? continua Sanin. ā Cele ce mi-ai scris ? ā Da. Gemma dadu din cap, fara sa raspunda ceva. Scapii umbrella din mina. Š prinse insa repede, ferind-o sa cada la pamint. j rā Ah, crede-ma ! Crede tot ce f.i-am scris ! exclamS Sanin. Deodata toata sfiiciunea ii pieri $i incepu sa-i vor-. beasca cu multa inflacarare. Daca exista ceva adevarat pe lume, un adevar sfint, mai presus de orice indoiala, e ca te iubesc, Gemma, te iubesc cu toata pasiunca. Ea ii arunca Š¾ privire furisa Ā§i... mai sa scape iar um- breluta. j ā Crede-ma, ai incredere in mine, repeta el, implo- rincl-o cu miinile intinse spre dinsa, fara a indrazni sa-i atinga macar degetele. Spune-mi ce sa fac... pentru a te convinge ? Ea il mai privi Š¾ data. ā Spune-mi, monsieur Dimitri, alaltaieri cind ai venit' sa-mi dai acel siat, nu jtiai inca sigur... nu sim{:eai ca..a 2Š7
ā Simteam, Š¾ intrerupse Sanin, dar nu $tiam inc&. Š¢Šµ-am iubit din clipa in care te-am vazut pentru intiia .oara, dar nu mi-am putut da seama atit de repede ce e?ti pentru mine ! Aflasem ca erai logodita... p apoi ā cum a$ fi putut refuza misiunea zce mi-a incredintat-o . Frau Lenora ? Dar, mi-am indeplinit-o in aĀ§a fel, incit ai putut vedea... Se auzira paĀ§i grei. Un domn destul de corpolent, cu un rucsac in spinare, desigur vreun strain, aparu de dupa tufi^ul de liliac p, cu indiscrepa trecatorului intimplator, arunca Š¾ privire iscoditoare tinere! perechi, tup zgomotos p ip urma drumul. ā Mama dumitale, relua Sanin, dupa ce trecatorul dis- paru, mi-a spus ca .ruperea logodnei ar provoca scandal (Gemma incrunta u?or sprincenele), ca intr-o masura eu am dat prilej sa se vorbeasca vrute p nevrute, p ca, prin urmare, e de datoria mea sa te sfatuiesc sa nu strici logodna cu d. Kluber... ā Monsieur Dimitri, zise Gemma, trecindu-p uĀ§or mina pe buclele parului din partea in care statea Sanin, te rog, nu mai vorbi de logodna mea cu d. Kluber... N-am sa-i fiu niciodata so|ie ; 1-am refuzat. ā L-ai refuzat ? Cind ? ā leri. ā I-ai spus-o chiar lui ? ā Chiar lui, la noi acasa... ieri, cind a venit ! āGemma, ma iube?ti dar pe mine ? ~ Ea se intoarse spre dinsul : ā Altfel... a? fi venit aici ? murmura Gemma p mii- nile ii cazura pe banca. Sanin apuca incet, in ale lui, aceste rriiini neputin- cioase, intoarse cu palmele in sus, p le lipi de ochi, de -buze... Valul intrezarit in visele lui disparea ! Fericirea era linga, el ! Iata fericirea, iata chipu-i lumāinos, stra- lucitor ! Ridica fruntea ,p Š¾ privi indraznet drept in ochi. Ā§i ea se uita la dinsul, dar cumva de sus in jos. Ochii ei, ;pe jumatate inchip, abia straluceau, scalda# in lacrimi de bucurie. Nu zimbea... ridea cu un ris mut, plin de fericire. 208
El vru s-o stringa la piept, dar Gemma se desprinse cu acela^i ris incintator si mut, facind nu din cap. ,,AĀ§- teaptaā, pareau a grai minunatii ei ochi. ā Gemma, Gemma ! exclama Sanin. As fi putut gindi vreodata ca tu... (inima ii vibra ca Š¾ coarda de harfa, cind buzele pronun^ara ,,tuā, pentru intiia oara) ca tu ma vei iubi ? ā Nu ma a^teptam nici eu, ii marturisi Gemma, intr-o $oapta. āā M-aĀ§ fi putut gindi, Š¾ intreba Sanin, cind am sosit la Frankfurt, unde socoteam sa ramin numai citeva cea- suri, c-am sa gasesc aici fericirea intregii mele vie^i ? ā A intregii tale vie^i ? Adevarat ? ā Da, a intregii mele vie^i, pina in ultima zi, striga Sanin, cu aprindereāin glas. ' La doi paĀ§i de banca lor, se auzi deodata zgomotul lopetii gradinarului. ā Sa mergem acasa, murmura Gemma, sa mergem impreuna. Vrei ? ' Daca in acea clipa 1-ar fi intrebat : āVrei sa te arunci in mare ?ā s-ar fi azvirlit cu capul in jos, in cea dintii prapastie, fara sa mai a^tepte vreun alt cuvint al ei? Ie?ira-impreuna din gradina $i se indreptara spre casa, trccind prin cartierele marginate, ca sa evite strazile din centru. XXVIII SANIN MERGEA CtND ALATURI DE Gemma, cind putin in urma ei, dar n-o slabea din ochi si zimbea. Gemma insa ba grabea pasul, ba il incetinea. Sanin, palid, ?i Gemma, trandafirie de emotie, pareau invaluiti de Š¾ ceafa. Din clipa in care iĀ§i marturisiserS until altuia dragostea ce-i unea, incercau un sentiment nou, puternic, aproape dureros. Via|a lor se schimbase atit de neasteptat, incit nu-?i puteau regasi echilibrul ; parca. ii purta un virtej, ca acela din noaptea neuitata, virtejul ce aproape ii aruncase pe unul in bra^ele celui- lalt. Mergind linga Gemma, Sanin se surprindea ca Š¾ pri- 299
veĀ§te cu'alĀ£i ochi. Descoperea in mersul in mi.?cariie ei trasaturi aparte,- ce nu le observase pina atunci. $i cit de ā minunate ii pareau ele ! Dar si Gemma sim|ea ca Sanin Š¾ priveste altfel ca mai inainte. Gemma Sanin iubeau pentru intiia oara Ā§i toate mi- nunile prime! dragoste se desavirĀ§eau in sufletul lor. lu- birea dintii e ca Š¾ revolujie : monotonia vieĀ£ii de toate zilele se Š³ŠøŃŠµ napraznic intr-o clipa. Tinere|ea se urea pe baricade si flutura in aer stindardul ei stralucitor ; ne- pasatoare fa|a de ceea ce i se poate intimpla ā moartea sau Š¾ via{a noua ā arunca spre a fi auzit de to|i Ā§1 peste .. tot strigatul ei cutezator. ā la te uita, asta nu-i batrinelul nostru ? Š¾ intreba Sanin, aratind cu degetul un barbat, cu fa|a acoperita, care se strecura intr-o uli{a laturalnica, de parca s-ar fi ferit sa nu fie recunoscut. Fericit pina la extaz, Sanin sim^ea , nevoia de a-i vorbi Gemmei nu de dragostea lui, care era . ceva sfint, de la sine inteles, ci de lucruri indiferente. ā Da, e Pantaleone, raspunse Gemma, vesela $i feri- ā cita. A ieĀ§it, desigur, ca sa* ma spioneze. leri, toata ziua - s-a tinut de mine. BanuieĀ§te ceva... ā BanuieĀ§te ceva ! repeta Sanin incintat. Ar fi re- petat, la fel de incintat, orice cuvint al Gemmei. Š ruga sa-i povesteasca in amanunt tot ce se petrecuse in ajun. Ā§i ea incepu sa-i spuna grabita, incurcindu-se, intreru- pindu-se din cind in cind, ca sa-i surida $i sa suspine u$or, in timp ce ochii ei limpezi schimbau cu Sanin, pe furi?, priviri pline de incintare. Ii povesti. ca mama ei, dupa discutia de acum trei zile, astepta de la ea un ras- puns precis ; ca a scapat de Frau Lenora cu fagaduiafa . ca pina seara ii va spune hotarirea ei ; ca domnul Kluber venise pe neasteptate, mai |Š°Šæ|Š¾$ Ā§i mai dichisit ca oricind ; ā ca-^i exprimase nemultumirea fa^a de āstrainul necunos- cutā,4a carui purtare copilareasca $i profund jignitoare el, domnul Kluber, n-o putea ierta. Facea aluzie la duelui iau, relua Gemma, Ā§i cerea mamei sa-Ji inchida u?a in nas.ā Pentru ca, spunea el, aici Gemma imita pujintel. gla- sul Ā§i schimohoseala negustorului, purtarea acestui rus arunca Š¾ umbra asppra pnoarei mele, lasind impresia ca 300 *
n-aĀ§ fi fost in stare, la fel de bine ca un altul, sa iau apararea logodnicei mele, binein ^eles, daca as fi gasit ca-i oportun, ori, cel pu{in, necesar. intreg Frankfurt ul are sa stie miine ca un strain s-a batut in duel cu un ofiter pentru logodnica mea. Ce are sa zica lumea ? Faptul acesta imi atinge grav onoarea !ā Si mchipuie-fi ca mama era de parerea lui ! Dar. eu i-am declarat scurt domnului Kluber ca n-are de ce sa se nelini^teasca pentru onoarea $i per- soana sa, nici pentru ce se va vorbi despre logodnica sa, de vreme ce nu mai sint logodnica sa $i n-am sa-i fiu nici- odata so|ie ! E adevarat ca voiam sa vorbesc intii cu dum- neata... cu tine... inainte de a rupe cu el, dar, fiindca tocmai venise... nu m-am mai putut opri. Mama a scos un strigat de spaima. M-am dus in odaia de alaturi, am luat inelul (n-ai observat ca de doua zile nu-1 mai port ?) Ā§i i 1-am dat indarat. S-a sirn^it grozav de jignit, dar, fiindca-i tot atit de orgolios pe cit e de ingimf at, a piecat fara. sa mai spuna Š¾ vorba. Fircite, am fost silita sa suport Š¾ groaza de mustrari.din partea mamei ; am suferit, vazind-o atit "de mihnita, Ā§i m-am ginclit ca m-am pripit, dar aveam scrisoarea ta si, de altfel, $tiam mai dinainte... ā Ca te iubesc ? ā Da... ca ma iubeĀ§ti. Gemma ii povestea toate astea oarecum incurcata, dar surizind mereu Ā§i coborindu-?i glasul, sau oprindu-se brusc, cind cineva trecea pe linga din$n. Sanin Š¾ asculta vrajit, desfatindu-se de timbriil vocii, aĀ§d cum, cu Š¾ zi inainte, ii admirase scrisul. ā Mama e foarte mihnita, reincepu Gemma (Ā§i vorbele i se ingramadeau pe buze) ; ea nu vrea sa in[*eleaga ca nu-1 pot suferi pe domnul Kltiber Ā§i. ca nu 1-am acceptat ca logodnic decit in urma rugaminjilor ei, Ā§i nu pentru ca-1 iubeam... Ea va... te banuieĀ§te sau, mai bine zis, ca sa nu mint, este convinsa ca te iubesc. Ā§i asta Š¾ incurca mai rau, deoarece alaltSieri n-avea habar de nimic, $i te rugase tocmai pe tine sa ma convingi... Era Š¾ misiune ciudata, nu-i a?a ? Acuma pretinde ŠµŠ¹ e?ti... ca... sinteti viclean, ca a|i abuzat de increderea ei, ba mai sus- |ine ca veĀ£i abuza ?i de increderea mea...' 301
ā Dar, Gemma, exclama el, nu i-ai spus... ā Nu i-am spus nimic. Puteam sa-i spun ceva inainte de a te vedea ? Sanin batu din palme. ā Gemma, sper ca cel put-in acuma ai sa-i spui tot ; c-ai sa ma duci la dinsa... Vreau sa-i dovedesc ca nu sint un mincinos. Pieptul. i se zbuciuma, rascolit de un val de sentimente nobile ?i generoase ! Gemma il privea tinta. ā Dore^ti intr-adevar sa mergem acum la mama ?... la mama.... care pretinde ca... ceea ce ar.fi mai bine... nu se poate intre noi si nu se va putea realiza niciodata ? Era un cuvint, pe care Gemma nu se hotarasa-1 rosteasca, deĀ§i ii ardea buzele. Sanin se grabi sa-l pronunfe el : ā Vreau sa ma casatoresc cu tine, Gemma, vreau sa fiu so-tul' tau. Nu cunosc pe lume Š¾ fericire mai mare ! Nu mai putea stavili nici avinturile sale nobile, nici puterea hotaririi sale. Auzind aceste cuvinte, Gemma iu-ti pasul, dupa ce-1 mai incetinise Š¾ clipa... Parca voia sa fuga de Š¾ asemenea feri- cire, prea mare, prea neaĀ§teptata ! Deodata i se taiara picioarele. Domnul Kliiber, spilcuit', cu palarie Ā§i pardesiu nou-nout, teapan ca un bat Ā§i frizat ca un cafelā mitos, aparu la cotitura unei strazi, la cinci- Ā§ase pa$i de ei. Š vazu pe Gemma, il recunoscu pe Sanin. Tresarind cu Š¾ mutra dezgustata, inaltindu-$i semet talia, se indrepta spre din^ii tantoĀ§. Sanin Ā§ovai putin, catind iscoditor spre domnul Kliiber, care se straduia sa afi^eze Š¾ atitudine ce voia sa insemrie totodata uimire, dispret ?i compatimire. Dar vazind'mutra asta rumena si vulgara, Sanin, cuprins de minie, facu fara voie un pas inainte. Gemma il apuca repede de mina. Calma Ā§i hotarita, il lua de brat pe Sanin, privindu-1 tinta pe fostul ei logod- nic. Domnul Kliiber clipi nehotarit din ochi Ā§i se strimba la fafa. Se dadu la Š¾ parte, mormaind printre dinfi : ,,A$a se sfirseĀ§te povestea !ā (Das alte Ende vom Liecle !) si se indeparta la fel de t-antoĀ§, cu paĀ§i saltareti. 302
- ā¢ ā Ce-a spus dobitocul ? Š¾ intreba Sanin. Dadu sa fuga dupa Kluber, dar Gemma il opri si mersera mai de- parte, fara ca ea sa-si retraga mina de sub bratul lui. Cofetaria Roselli era in fata lor, Gemma se mai rwi Š¾ data. .ā Dimitri, monsieur Dimitri, i se adresa ea, -uite, am ajuns ; n-am vazut-o inca pe mama... Daca vrei sa te mai ginde^ti, daca... esti inca liber, Dimitri. Drept raspuns, Sanin strinse cu putere bra|ul Gemmei la pieptul sau, si amindoi intrara in casa. ā Mama, zise ea pa^ind cu Sanin in odaia in care se afla Frau Lenora, ifi prezint pe logodnicul meu, da, pe logodnicul meu adevarat XXIX DACA gemma ar fi anuntat CA aduce in casa holera sau moartea, de buna seama ca Frau Lenora n-ar fi primit vestea cu mai mare deznadejde. Se retrase intr-un coif, se intoarse cu fata la.perete, izbucni in lacrimi, bocind aproape, cum il boceĀ§te Š¾ faranca rusft pe un fiu sau pe barbatul ei mort. In primele clipe, Gemma fu atit de tulburata, incit nu indrazni sa se.apropie de ma- ma-sa. si ramase nemiscata in mijlocul odaii, ca Š¾ stana de piatra ; Sanin, pierzindu-$i. cumpatul, era gata sa plinga $i el. Frau Lenora plinse nestapinit Š¾ ora, Š¾ ora intreaga ! Pantaleone gasi de cuviin|a sa incuie usa de afara a cofe- tariei, ca nu cumva sa intre cineva. Š adevarat ca era tare devreme. Batrinul era nedumerit ; nu-i prea placuse ca Sanin si Gemma se grabisera oarecum. Dar nici gind sa-i certe cumva. Dimpotriva, era gata sa le dea, la nevoie, sprijinul sau ; tare nu-1 avea la inima pe Kluber. Emil se socotea un fel de intermediar intre sora si prietenul sau, $i era mindru ca povestea se ispravise cum e mai bine ! Nu putea sa inteleaga de ce mama-sa era atit de indure- rata, $i hotari in sinea lui ca toate femeile, chiar si cele mai bune, sint lipsite de bun-simf. Dar cel mai' stinjenit dintre tofi era Sanin. Cum se apropia de Frau Lenora, ea scolea tipete ca de paun Ā§i se zbatea, impingindu-1 la Š¾ 305
parte. Incercase de mai multe ori sa-i vorbeascS cu glas tare, |inindu-se la p distanja respectuoasS : āVa cer mina fiicei dumneavoastra*4, dar in zadar. Frau Lenora nu-$i putea ierta mai ales āca fusese atit de oarba $i nu observase nimic". āDaca traia Giovanni Battista al meu, nu se intim- pla a?a ceva", repeta ea printre lacrimi. āDoamne, se gindea Sanin, ' ce inseamna astea ? La drept vorbind, e chiar absurd de tot !" Nu indraznea s-o priveasca pe Gemma, dar nici ea nu se putea hotari sa ridice ochii spre el. Š mingiia cu rabdare pe mama-sa, care, lainceput, Š¾ izgonise de linga dinsa... inceturcu incetui, fur tuna se potoli. Frau Lenora nu mai plingea ; ingadui Gemmei s-o scoata din ŃŠ¾Š¦Šø! unde se virise, s-o aseze intr-un jilt, la fereastra, $i sa-i dea un pahar de apa cu sirop de portocale. Dadu voie Ā§i lui Sanin, nu sa se apropie ā asta, nu ! ā dar sa stea in odaie (ina- inte ceruse neaparat sa piece) Ā§i nu-1 mai intrerupea, cind ii vorbea. Sanin se folosi numaidecit de aceasta acalmie Ā§i-i vorbi din inima, sincer : nici fafA de Gemma nu si-ar fi putut exprima inten|iile si sentimenteie cu Š¾ cal- . dura mai convingatoare. Era insuflejit de sentimente sin- cere, de cele mai curate intentii, ca ale lui Almaviva din āBarbierul din Sevilla". Nu-i ascunse lui Frau Lenora, cum nu-Ā§i ascundea nici siesi, dezavantajele situa^iei sale ; dar acestea erau mai' mult aparente... E adevarat, era un strain, il cunoĀ§teau de prea pu^in timp, nu $tiau nimic pre- cis despre persoana $i situatia lui. Asta-i adevarat.; dar era gata sa-i asigure ca e de familie buna ?i ca nu-i baiat sarac. La nevoie, poate aduce marturii de toata increderea de la compatriotii sai ! Nadajduia ca Š¾ va putea face fericita pe Gemma, Ā§i ca se va stradui sa-i aline durerea despar^Lrii ei de familie. Cuvintul ,.despar|ireā era gata sa strice totul. Frau Lenora se tulbura din nou nespus de tare. Saain se grabi sa adauge ca despar|irea va fi numai trecatoare sau poate se va gasi mijlocul s-o evite. Elocventa lui Sanin nu fu zadarnica. Frau Lenora in- cepu sa-l priveasca cu mihriire si amaraciune, Ā§i nu cu minie ?i dezgust, ca mai inainte. ii Ā§i ingadui sa se apro- pie sa se aĀ§aze linga dinsa. (Gemma statea de cealalta parte). Apoi incepu sa-l dojeneasca, nu numai cu privirea, 304
ca la inceput, cind nu-1 invrednicise nici cu un cuvint ; acum il dojenea cu cite Š¾ vorba, ceea ce insemna ca inima i se muiase. Ba incepu sa se tinguie, dar renun|a in cele din urma ?i la aceste tinguiri, gasind mai nimerit sa mai afle cite ceva de la Gemma $i Sanin. 11 lasa sa-i ia mina, pe care n-o mai retrase... incepu sa pHnga din nou, dar la- crimile nu mai semanau cu cele dinainte. In cele din urma, zimbi trist >si-Ā§i exprima regretul ca Giovanni Battista nu mai este, dar animata de alte sentimente... numai dupa citeva clipe cei doi vinovati.. Sanin si Gemma, se trezira in genunchi, in fa^a lui Frau Lenora, iar ea ii mingiia pe cap, cind pe unul, cind pe celalalt. Amindoi Š¾ imbra|i?ara, luin- du-se la intrecere, care mai de care. Emil, cu fa|a stralu- cind de bucurie, se napusti in odaie Ā§i se azvirli in mijlo- cul acestui grup, care se contopise parca intr-o singura fiin|a. Pantaleone arunca Š¾ privire cu inteles asupra acestei scene de familie, zimbi $i se incrunta.deodata ; apoi intra m pravalie, ca sa deschida uĀ§a ce dadea in strada. XXX FRAU LENORA TRECU DESTUL DE repede de la disperare la triste^e, .si mai repede de la tris- tete la Š¾ ādulce resemnareā ; dar nu se opri nici la aceasta dulce resemnare, pe care se grabi s-o schimbe intr-o mul- tumire ascunsa, pe care cauta s-o tainuiasca cit mai mult, ca sa salveze aparen^ele. Chiar de cum il vazuse, Frau Lenora il indragise pe Sanin. Si de indata ce se impacase cu gindul ca-i va fi ginere, gasea lucrul acesta destul de placut, deĀ§i socotea nimerit sa afiseze aerul unui om jignit, mai bine zis ingrijorat. Dealtfel, tot ce se intimplase in ultimele zile fusese atit de neobisnuit !... Ca mama Ā§i ca femeie practica, Frau Lenora crezu de cuviinta sa-1 supuie pe Sanin la un fel de interogatoriu. Diminea|a, cind se in- tilnise cu Gemma, Sanin nici nu se gindise la insura- toare ā la drept vorbind, nu se gindise la nimic, ci se lasase dus de pasiune. Acum, Sanin intra cu convingere in rolul de logodnic Ā§i raspunse bucuros, amanunfit Ā§i cu 305
placere, la toate intrebarile lui Frau Lenora. Aflind ca Sanin era coboritor dintr-o veche $i autentica familie no- bila, mirindu-se earecum ca nu era print, Frau Lenora iĀ§i lua Š¾ infati^are serioasa $i-l preveni ca va fi cu dinsul de Š¾ sinceritate fara ceremonii, ]a care-Š¾ silea datoria sfinta de mama ! Sanin raspunse ga e tot ce dore^te Ā§i Š¾ ruga' staruitor sa se āpoarte a$a cum crede de cuviinta, fara sa-l crute. _ - ' ' Frau Lenora ii spuse atunci ca d. Kliiber (pronun^ind numele suspina u$or, iĀ§i muĀ§ca buzele ?i se opri putin), fostul logodnic al Gemmei, avea un venit de opt mii de gul- den!, suma care avea sa creasca repede, din an in an... Dumnealui, d. Sanin, ce venituri are ? ā Opt mii de guldeni... repeta incet Sanin. In moneda ruseasca, fac aproape cipcisprezece mii de ruble hirtie... Veniturile mele sint cu mult mai mici. Am Š¾ mo^ioara in gubernia Tula... Cu Š¾ buna administrate, poate da, trebuie sa dea, cinci sau ?ase mii de ruble... Iar daca intru in vreun serviciu de stat, u$or aĀ§ putea capata oā leafa de doua mii de ruble pe an. -ā La .serviciu in Rusia ? striga Frau Lenora. Sa ma despart de Gemma ! ā As putea intra in diplomatic, relua Sanin, deoarcce am unele relatii... In cazul acesta, pot capata Š¾ slujba in strainatate. Dar iata ce as putea face, si ar fi lucrul cel mai bun : vine! mo?ia si bag capitalul din vinzare intr-o intre- prindere rentabila, de pilda... marim cofetaria. Sanin i$i dadea seama "ca spune Š¾ prostie ; dar, in momentul acela, il imboldea o.ciudata indrazneala. Se uita la Gemma, care de cum se pornise aceasta discutie āpractical se ridica me- reu, facea citiva pasi prin odaie $i se a$eza iar. Si, pri- vind-o, Sanin nu mai voia sa. Ā§tie de nici Š¾ piedica : era gata sa admita orice, imediat, pe loc, numai ca lini^tea ti- nerei fete sa nu fie tulburata. ā Si domnul Kliiber inten^iona sa-mi clea Š¾ mica suma de bani, ca sa modernizez cofetaria, zise Frau Lenora, dupa Š¾ u$oara $ovaiala. ā Mama, pentru Dumnezeu ! striga Gemma iri italie- ne?te. 306
ā¢ ā Trebuie sa vorbim de lucrurile acestea din timp, draga mea, ii raspunse Frau Lenora, in aceeasi limba. Frau Lenora continua discujia cu Sanin, intrebindu-1 care sint in Rusia legile* privitoare la casatorie Ā§i daca nu exista vreo piedica la Š¾ unire ŠµŠ¹ Š¾ catolica, dupa cum e ca- zul in Prusia. (Pe vremuri, in 1840, toata lumea din Ger- mania isi amintea de conflictul dintre guvernul prusac Ā§i arhiepiscopul din Colonia in privin^a casatoriilor mixte.) Aflind insa ca, prin casatoria sa cu un nobil rus, fiica-sa va deveni si ea nobila, Frau Lenora nu-$i putu refine Š¾ ex- presie de muljumire. . ā Dar, mai intii, va trebui sa te duci in Rusia, nu-i asa ? il intreba. ā De ce ? 9 ā De ce ?... Ca sa ob|:ii invoirea imparatului. Sanin Š¾ lamuri ca nu-i absolut necesar... dar s-ar putea sa fie silit sa piece intr-adevar, pentru scurta vreme, in Rusia, inainte de casatorie (spunind acestea, inima-i se strinse dureros si āGemma, care-1 privea, ii in^elese tulbu- rarea, rosi $i deveni ginditoare) si ca se va folosi de aceasta imprejurare ca sa-^i vinda moĀ§ia... In orice caz, se va in- toarce cu banii trebuinciosi. ā Am sa te rog sa-mi aduci pielicele frumoase de as- trahan, sa-mi fac un palton. Am auzit ca pe acolo blanurile sint foarte frumoase Ā§i tare ieftine. ā Cum nu, va aduc, cu cea mai mare placere ; am sa-i aduc $i Gemmei ! fagadui Sanin. ā Si mie Š¾ caciulifa de safian, cusuta cu fir de argint, il ruga Emil scotindu-$i capul prin usa din odaia alaturata. ā Bine, am sa-|i aduc una $i... Š¾ pereche de pantofi pentru Pantaleone. - ā La ce toate astea ? De ce ? se mira Frau Lenora. Doar acum discutam chestiuni serioase. $i inca ceva, adauga aceasta cucoana cu sim$ practic ; spui āam sa-mi vind mo?ia:i. Cum, ai sa-^i vinzi Ā§i |aranii ? Sanin tresari, parca 1-ar fi inghiontit cineva in coaste. Isi aminti ca, discutind cu doamna Roselli $i cu Gemma. i$i exprimase indignarea impotriva mentinerii iobagiei ; le asigurase, de asemenea, de citeva ori, ca niciodata, sub 307
nici un cuvint, nu-$i va vinde |aranii, deoarece socoate aceasta ca un lucru imoral. ā Am sa caut sa vind moĀ§ia numai unui om pe care il Ā§tiu om de treaba, zise el nu fara greutate, dar se prea poate ca (aranii mei sa doreasca sa se rascumpere. ā Ar fi mai bine a$a, se grabi sa incheie discufia Frau Lenora, fiindca sa vinzi.oameni vii... ā Barbari! mormai Pantaleone, care se ivise in prag, in spatele lui Emil. $i scuturindu-Ā§i mot-ul din frunte, disparu. āUrita situafie", iĀ§i spuse Sanin, uitindu-se pe furiĀ§ la Gemma (ea, insa, se prefacea ca nu auzise ultimele cuvinte). āin sfir^it, bine ca a trecut^i asta", se gin^h el. Discutia aceasta practica se prelungi pina aproape de ora mesei. tn cele din urma, Frau Lenora, imblinzita cu totul, se adresa lui Sanin pe numele lui de botez, Dimitri, $i-l ameninta cu degetul, in gluma, fagaduihdu-i ca se va razbuna de festa ce i-o jucase. Ceru fel de fel de amanunte asupra rubedeniilor lui, pentru ca, zicea ea, ,,Ā§i asta-i foarte important". Tinu apoi sa afle cum se oficiaza casatoria, dupa ritul bisericii ruse, Ā§i nu-Ā§i putu ascunde bucuria la gindul ca are s-o vada pe Gemma in rochie alba, cu Š¾ cu- nuna de aur pe cap. ā Fata mea e frumoasa ca Š¾ regina, adauga Frau Lenora cu mindrie de mama, Ā§i nu-i in toata lumea Š¾ regina mai frumoasa. ā Gemma n-are pereche pe lume, exclama Sanin.ā- ā Da, tocmai de aceea Š¾ $i cheama Gemma. (Se $tie, ca,ā in italiene?te, gemma inseamnS piatra scumpa !) Gemma se arunca de gitul mamei ei ?i Š¾ saruta. Abia acum se mai liniĀ§ti, uĀ§urata de povara ce-i apSsa sufletul. Sanin se simti ?i el tare fericit; se bucura, se bucura ca un copil. Se implineau deci, i se implineau visurile pe care Ā§i le faurise chiar in aceasta casa ! De fericire, nu Ā§tia ce sa mai faca, ar fi vrut sa intre in cofetarie sS faca pe vinzatorul, a$a cum facuse cu citeva zile mai inainte.?; āAcum am dreptul ! Sint de-al casei !" Se instala la tejghea |i vindu la doua feti|e, care venirS sa cumpere Š¾ litra de bomboane ; dar le dadu de doua ori pe atita ?i pe jumatate de pret'. < - 30S
La masa se aseza, ca logodnic oficial, linga Gemma. Frau Lenora nu mai contenea cu problemele practice. Emil ridea de orice $i-l ruga pe Sanin sa-l ia cu el in Rusia. Ho- tarisera ca Sanin sa piece peste doua saptamini. Numai Pantaleone avea Š¾ mutra incruntata, care Š¾ mira si pe Frau Lenora. āTocrnai el, care a fost martor !ā Pantaleone se uita piezLs.- Gemma tacea, dar niciodata nu fusese, poate, mai stra- lucitoare $i mai frumoasa. Dupa masa il chema pe Sanin in gradina pentru citeva clipe $i, oprindu-se linga banca.unde curatise viĀ§ine, ii vorbi ā¢: ā Dimitri, nu te supara, te rog, dar vreau sa-|i spun inca Š¾ data ca nu trebuie sa te soco^i angajat... El nici n-o lasa sa* termine fraza... Gemma i$i intoarse capul. ā Iar cit prive^te chestia cu religia, de care |i-a vorbit mama, iata !... Ea apuca Š¾ cruce mica de granate. care ii atirna la git, legata de Š¾ panglica, trase tare de ea, Š¾ rupse Ā§i dadu cru- ciulifa lui Sanin. ā Daca sint a ta. <j>i credin^a ta va fi credin^a mea. Sanin avea ochii umezi, cind se intoarse cu Gemma in casa. Seara, totul intra in fagajul obi$nuit : ba chiar jucara Ā§i Š¾ partida de tresette. XXXI A DOUA ZI, SANIN SE TREZI DIS- de-dimineata. Era in culmea fericirii, dar de atita bucurie nu dormise. 11 tulbura insa Š¾ chestiune grava, Š¾ chestiune de via^a : cum sa-$i vincla mo$ia, cit mai repede Ā§i cit mai bine ? In cap i se invirteau fel de fel de planuri, dar mai nici unul nu era prea limpede. IeĀ§i la aer, ca sa se mai racoreasca. Nu voia sa se prez-inte in fa^a Gemmei inainte de a fi luat Š¾ hotarire. Dar cine sa fie domnul acela mat^halos, cu picioarele groase, imbracat dealtfel corect, care mergea inaintea lui; leganindu-se greoi ? Unde mai yazuse el ceafa asta, cu 309
plete cinepii, cu capul a^ezat de-Š° dreptul pe umeri, cu grumazul asta plin. de' osinza, ,Ā§i cu bra^ele atirnind, bu- tucanoase'? N-o fi Polozov, fostul lui coleg de scoala, despre care nu mai ?tia nimic de vreo cinci ani ? Sanin grabi pasul si se intoarse inapoi spre dinsul... Fata asta lata $i galbuie, ochii astia de purcel, cu gene sprincene spalacite, nasul scurt si umflat, buzele carnoase, lipite tare una de alta, barbia spinatica s,i expresia fet-ei inacrita/ le- ne?a ?i banuitoare, nu puteau fi decit ale lui Ipolit Polozov. Š idee nea^teptata ii fulgera prin minte. āOare nu mi l-o fi scos inainte tot steaua mea cea buna ?ā se gindi el. ā Polozov ! Ipolit Sidorovici, tu e$ti ? Domnul se opri, i$-i ridica ochii mici, $ovai Š¾ clipa Ā§i dezlipindu-$i, in sfirsit, buzele, vorbi cu glas pitigaiat : ā Dmitri Sanin ? ā¢ ā Chiar eu !. striga Sanin, stringind mina lui Polozov, inmanusata intr-o manuka strimta, de culoare cenugie deschisa (bra|ele ii spinzurau parca fara via|a, de-Š° lun- gul coapselbr proeminente). De mult eĀ§ti pe aici ? De unde vir ? Unde stai ? ā Am venit ieri din Wiesbaden, raspunse- Polozov, alene, am facut tirguieli pentru nevasta-mea Ā§i ma intorc chiar azi... ā Ah, da, aĀ§a-i, eĀ§ti insurat Ā§i, am auzit ca ai Š¾ sojie tare frumoasa. Polozov privi incurcat intr-o parte. ā Da, a$a se zice. Sanin incepu sa rida. ā Vad-ca ai ramas la fel de flegmatic'ca la Ā§coala. ā De ce m-aĀ§ sehimba ? ā Am mai auzit, adauga Sanin, accentuind pe āam mai auzitā, ca nevasta-ta e foarte bogata. ā Se spune Ā§i asta. ā Dar tu, Ipolit Sidorovici, nu $tii nimic ? ā Eu, draga amice Dmitri... Pavlovici ?... da, Pavlo- vici, nu ma amestec in afacerile so^iei. ā Nu te amesteci ? In nici Š¾ afacere ? Polozov iĀ§i pleca iar ochii. ą„¤ ā In nici una, draga... Ea face ce vrea..; eu la fel. 310
ā Si acuma, unde te duci ? il intreba Sanin. ā Acum nu ma due nicaieri. Stau in mjlocul strazii, de vorba cu tine ; iar cind am sa termin, am sa ma urc in apartamentul meu de la hotel $i am sa prinzesc. ā Vrei sa te inso^esc ? ā La ce ? La dejun ? ā Da. ā Foarte bine. E mai placut sa maninci in doi. Nu eĀ§ti prea vorbaret ? ā¢ ā: Cred ca nu. ā Atunci, bine. Polozov Š¾ lua inainte. Sanin mergea linga el. Ca sa nu mai scoata Š¾ vorba, Polozov i$i lipi parca buzele ; umbla leganindu-se Ā§i gifiia. Sanin se gindea : āCum dracuā a pu- tut inhafa nataraul asta Š¾ femeie bogata Ā§i frumoasa ? Nu-i nici bogat, nici cult, nici spiritual. La $coala, era privit ca moliu $i prostanac, veĀ§nic somnoros si lacom. Era poreclit Ā«BalosuĀ»., Nemaipomenit ! Dar, de vreme ce nevasta-sa e atit de bogata ā se spune c-ar fi fata unui otcupcic ā, de ce nu mi-ar cumpara mo^ia ? Poate sa tot zica el ca nu se amcsteca in afacerile nevestei, asta n-o cred... N-am sa cer un pref, exagerat, ci un preĀ£ avantajos ! De ce n-aĀ§ in- cerca ? Poate ca tot steaua mea... Da, Š¾ sa incerc." Polozov il aduse pe Sanin intr-unul din cele mai luxoase hoteluri din Frankfurt, unde ocupa: binein^eles, cel mai scump apartament. Mesele ?i scaunele gemeau de cutii, cartoane, pachete... āToate astea, draga, sint lucruri cum- parate pentru Maria Nikolaevna" (a$a ii zicea nevestei lui Ipolit Sidorovici). Polozov se afunda gemincl, intr-un fo- .toliu : āCe caldura !ā i?i desfacu cravata, suna sa vie āoberā-ul si comanda un dejun din cele mai copioase. āTra- sura sa fie gata la ora unu, auzi ? La unu fix !ā ,,Oberā-ul saluta servil Ā§i disparu, ca un sclav. Polozov isi descheie jiletca. Vazincl cum isi increte^te sprincenele ?i cum strimba din nas, nu te mai indoiai ca pentru el vorba e Š¾ cazna Ā§i ca in acea clipa astepta, nu fara nelini^te, sa vada daca Sanin il va sili sa-si miste limba, sau daca prietenul sau va lua asupra-^i sarcina de a intre^ine conversa|ia de... unui singur. 311
Sanin in(elese in ce dispozi(ie se afla prietenul sau ?i. se feri sa-l plictiseasca cu intrebari, mulfumindu-se doar cu lamuririle absolut necesare. Afla ca Polozov servise doi ani in armata, intr-un regiment de ulani (trebuie sa fi fost tare caraghios in tunica scurta de uniforma !), ca se insu- rase acum trei ani, ca de doi ani calatorea prin strains tate cu nevasta-sa, care facea acum Š¾ cura la Wiesbaden, Dum- nezeu ?tie pentru ce, si ca aveau de gind sa piece la Paris. Sanin ii vorbi foarte pufin de trecutul sau $i de planurile lui de viitor. Merse drept la tinta, spunindu-i ca vrea sa-?i vinda moĀ§ia. Polozov il asculta in tacere, uitindu-se doar din cind in cind spre u?a de uncle trebuia sa soseasca mincarea... In sfir?it, uĀ§a se deschise. ,,Oberā-ul, msof.it de al^i doi chel- neri, aduse citeva tavi acoperite^cu clopote de argint. ā Mo?ia ta e in gubernia Tula ? intreba Polozov, a?e- zindu-se la masa ?i virindu-?i coljul ?ervetului in deschi- zatura gulerului de la cama?a. ā Da. ā Jude^ul Efremovski... $tiu. ā Cuno?ti Alexeevka mea ? intreba Sanin, a?ezin- du-se ?i el. ā Sigur ca Š¾ cunosc. (Polozov baga in gura Š¾ bucata de omleta cu trufe.) Maria Nikolaevna, so^ia mea, are Š¾ mo?ie prin apropiere... Chelner ! Destupa sticla !... MoĀ§ia nu-i rea, dar jaranii |i-au taiat padurea. De ce vrei s-o vinzi ? ā Am nevoie de bani. N-a? cere un preĀ£ prea mare; Daca ai cumpara-o tu ?4 Ce zici ? Polozov dadu pe git un pahar de vin, i.?i s terse gura cu ?ervetul ?i incepu sa mestece incet, clef aind zgomotss. ā Mm... da, zise el, dupa Š¾ vreme.-Eu nu cumpar mo- ?ii,. n-am bani... Da-mi untul... Poate s-o cumperc, insa, nevasta-mea. Vorbe?te-i. Daca nu-i ceri prea mult.. Dealt- fel, nu |ine socoteala de asta... Ce clobitoci sint ŠæŠµŃ|.Š ! Nu ?tiu sa fiarba pestele ! Parca ar fi cine ?tie ce greutate ! mai au indrazneala sa vorbeasca' de unirea* āVater- landā-ului... Chelner, ia de aici porcaria asta ! ā Nevasta-ta se ocupa singura de administratia... ave^ rii ? intreba Sanin. 312
ā Dei, singura... Bine ca macar cotletele sint bune. la $i tu... 'J'i-am spus, Dmitri Pavlovici, ca nu ma amestec de- loc in afacerile nevestei mele, si j;i-o mai repel Š¾ data. Polozov minca, minca de.zor, plescaind din buze. ā Hm.!... Ā§i cum i-as putea vorbi, Jpolit Sidorovici ? ā Foarte simplu, Dmitri Pavlovici. Vino la Wiesba- den. Nu-i departe de aici... Chelner, avefi mu$tar engle- zesc ? Nu ? Ce brute !... Dar grabeĀ§te-te : poimiine piecam. Da-mi voie sa-ti ofer un pahar din vinul asta. Nu-i acru ?i are buchet. Fata lui Polozov se inroĀ§i, inviorindu~se. Se insufletea numai cind minca... Ā§i bea. ā Drept sa~ti spun, nu Ā§tiu ce sa fac, raspunse Sanin, cazind pe ginduri. ā Daiā de ce te grabe$ti s-o vinzi ? ā Fiindca... vezi... sint nevoit, dragul meu. ā Iti trebuie Š¾ suma mare ? ā Da... cum sa~ti spun ? Am de gind sa ma insor. Polozov puse pe masa paharul pe care tocmai il duceat la gura. ā Sa te insori ? se mira el cu un glas intretaiat de ui- mire $i i$i incruci?a miinile carnoase pe burta. Asa deodata? ā Da. ā Logodnica ta e in Rusia, cred ? ā Nu. ā¢ ā Da unde-i ? ā Aici, in Frankfurt. āā $i cine-i ? _ ā Š nemtoaica sau, mai exact, Š¾ italianca stability aici, ā Are parale ? ā Nu, n-are. - ā Atunci trebuie sa fie un amor infocat. ā Nostim mai esti !... Da, foarte infocat.' ā $i... pentru asta iti trebuie bani ? ā¢ ā Evident ! ā¢ Polozov goli paharul, i$i clati gura, se sp?alĀ£ Ā£e miini, le $terse bine cu $ervetul, lua Š¾ tigara Ā§i Š¾ aprinSe. Sanin Š privea in tacere. r,_, ; 313
ā Nu vad decit Š¾ solute, vorbi. in sfir^it, Polozov, la- sindu-Ā§i capul pe spate slobozind Š¾ suvi|a subtire de fum. Du-te la nevasta-mea... Daca ea vrea, te scoate din incurcatura. ā Cum aĀ§ putea s-o vad ? Spui ca plecati poimiine ? Polozov inchise ochii. ā Asculta, zise el, invirtind tigara' in gura ?i suflind anevoie. Du-te acasa, imbraca-te iute $i vino aici. Plec la unu. Am Š¾ trasura incapatoare $i te iau cu mine. Asta-i cel mai bun lucru... Acuma vreau sa atipesc putintel. Dupa ce maninc, trebuie sa dorm neaparat. Mi-o cere organis- mul, Ā§i eu nu ma opun. Te rog sa nu ma def an jezi. Sanin se gindi, se razgindi... $i i$i ridica deodata capul. Se hotfirise ! ā Bine, primesc Ā§i-fi multumesc. La douasprezece $i jumatate sint aici, Ā§i piecam impreuna la Wiesbaden. Na- dajduiesc ca nevasta-ta n-Š°Š³Šµ sa se supere... Polozov sforaia. Mormai : ,,ftu ma deranja", dadu din picioare Ā§i adormi ca un prune. Sanin mai privi odata acest trup otova : ce cap, git $i ce barbie intoarsa, rotunda ca un mar ! lesi din hotel $i se in- drepta cu paĀ§i mari spre cofetaria Roselli. Trebuia s-o pre- vie pe Gemma. XXXII Š GASI IN PRAVALIE CU MAMA-SA. Frau Lenora, aplecata, masura distanta dintre ferestre, cu un metru pliant. Zarindu-1 pe Sanin, se ridica, ii dadu buna ziua, se bucura, dar se vedea ca e cam incurcata. ā Dupa discu|ia nbastra de ieri, ma gindesc mereu cum sa facem cofetaria noastra mai aratoasa. Ar trebui sa punem aici doua dulapuri, cu rafturide oglinzi. AĀ§a-i moda acum. $i pe urma... Ń ā Foarte bine, foarte bine, Š¾ intrerupse Sanin. Š sa ne gindim la asta... Veniti,ā va rog, vreau sa va spun'ceva. * Sanin lua de bra| pe cele doua femei si le duse in odaia de alaturi. Frau Lenora, neliniĀ§tita, scapa metrul din mina. 314
Gemma era ea alarmata intrucitva ; dar se dupa ce-1 privi lung pe Sanin. Fa^a lui, intr-adevar ingrijorata, vadea totusi Š¾ voioasa hotarire. Le ruga sa stea jos, iar el ramase in picioare. Cu gesturi largi, cu parul zbirlit, le povesti totul : intilnirea cu Polo- zov, calatoria proiectata la Wiesbaden, posibilitatea de a-Ā§i vinde mosia. ā Inchipuiti-va ce noroc ! se bucura el. Afacerea a luat Š¾ asemenea intorsatura incit s,-ar putea sa nu mai fiu silit sa plec in Rusia, iar nunta am putea-o face mult mai re-, pede decit ne a^teptam. ā Cind trebuie sa pleci ? il intreba Gemma.ā ā Acufna, peste un ceas. Prietenul meu are Š¾ trasura Ā§i ma ia cu el. ā Š sa ne scrii ? .ā Imediat... Cum vorbesc cu cucoana aceea, va Ā§i tri- mit Š¾ scrisoare. ā Spui ca cucoana aceea e foarte bogata ? il iscodi Frau Lenora, cu gindul mereu la lucruri practice. ā Foarte bogata... Tatal ei era milionar Ā§i i-a lasat toatA averea. ā Toata ? Atunci poate sa ai noroc. Numai, vezi sa nu vinzi mo^ia prea ieftin. Fii chibzuit Ā§i tine la pret, nu te lasa momit.. Inteleg dorin^a ŠµŠµ Š¾ ai, de a te casatori cit mai repede cu Gemma, dar, mai presus de toate, se cere pru- den^a. Nu uita : cu cit vei vinde mo$ia mai bine, cu atit va va ramine amindorura mai mult Ā§i... copiilor. Gemma intoarse capul, pu^in incurcata, $i Sanin i?i re- lua pledoaria. ā .Fi^i sigura de prudenja mea, Frau Lenora ! Dealt- fel, n-am sa ma tocmesc. Ii voi spune pre^ul ; daca pri- me$te, foarte bine, daca nu, fie sanatoasa ! ā Q cuno$ti pe cucoana asta ? il intreba Gemma. ā N-am vazut-o niciodata. ā Si cind te intorci ? ā Daca afacerea nu merge, vin poimiine ; dar daca se face, poate mai ramin vreo doua zile. In orice caz, n-am sa picrd nici Š¾ clipa. Inima... $tii... mi-o las aici. Dar ne-am luat cu vorba Ā§i trebuie sa mai tree pe acasa, inainte de a 315
pleca. Frau Lenora, da-mi mina ca sa fie cu noroc : asa e obiceiul la nob in Rusi a. ā Dreapta ori stinga ? ā Stinga, mina inimii, Ma intorc poimiine ā cu scut ori pe scut. Presimt ca ma voi intoarce Victorios. Ramine|i cu bine, dragele mele... lmbra$iĀ§a pe Frau Lenora Ā§i Š¾ ruga pe Gemma sa treaca ā in odaia ei/pentru Š¾ clipa, vrind sa-i spuna ceva impor- tant. Dorea sa-Ā§i ia ramas bun de la dinsa intre patru ochi. Frau Lenora intelese Ā§i nu avu curiozitatea sa intrebe ce lucruri atit de. importante aveau sa-Ā§i spuna../ Sanin nu intrase pina atunci in odaia Gemmei. Vraja dragostei, inflacararea, entuziasmul, Š¾ dulce infiorare cu- prinsera sufletul lui, de indata ce trecu acest prag sfint pentru el... IĀ§i roti privirea plina de induio^are si cazu la picioarele incintatoarei fete, ascunzindu-^i faja in Cutele rochiei... ā EĀ§ti al meu ? sopti ea. Ai sa vii repede ? ā Da... .da ! Al tau, numai al tau, repeta el tremu- rind, da !... ma intorc repede !... ma intorc repede. ā Am sa te a$tept, dragul meu ! Dupa citeva minute, Sanin era pe strada si se grabea sa ajunga la hotel. Nu bagase de seama ca Pantaleone, mai zburlit ca de obicei, se luase dupa el Ā§i, din pragul cofe- tariei, ii striga ceva, amenin^indu-l cu pumnul ridicat. * La ora unu fara un sfert, Sanin intra la Polozov. Un po^talion cu patru cai astepta la scara. Vazindu-1 pe Sanin, Polozov spuse doar atit : āŠ, te-ai hotarit ?ā IĀ§i puse pala- ria, pardesiul si galo^ii, i?i viri vata in urechi, de.^i era in toiul verii, ?i cobori scara. La poruncile sale, date in dreapta ?i in stinga, oamenii de serviciu ai hotelului carara nenu- maratele lui cumparaturi la trasura, a^ternura cu ŃŠµŠ³ŠæŠ¦Šµ de matase sacule^e Ā§i diferite pachete locul pe care avea sa-l ocupe el, ii a^ezara la picioare un cos plin de provizii $i-i dadura surugiului Š¾ valiza. Polozov imparti bac?iĀ§uri boiereĀ§ti Ā§i, sprijinit respectuos pe la spate de catre portar, urea in sfirĀ§it, in trasura, se a$eza gemind, i$i potrivi cum e 316 I
mai bine lucrurile in jurul lui, isi scoase Š¾ fjgara Š¾ aprinse. Abia dupa aceea facu semn lui Sanin cu degetul : āHaide, suie Ā§i tu !K Sanin se a$eza linga dinsul. Polozov porunci portarului sa-i spuie surugiului sa mearga cum se cade, daca vrea sa capete un bāac?iĀ§ bun ; oamenii ridicarn cu zgomot scara ; trintira u?a trasurii si po^talionul porni. XXXIII DRUMUL DINTRE FRANKFURT $1 Wiesbaden dureaza acum cu trenul mai pufin de un c-eas ; dar pe atunci, cu po^talionul, faceai trei ceasuri $i schimbai de cinci ori caii. Polozov, pe jumatate adormit, se legana inceti^or, cu t-igara intre buze ; vorbea foarte putin si nu se uita nici la dreapta, nici la stinga : priveli^tile pitore^ti nu-1 interesau ; spunea chiar ca ānatura il plictisea de moarte\ Sanin nu scotea Š¾ vorba $i nu manifesta, nici el, vreo ad- mira Š¦Šµ pentru peisaj. 11 preoeupa altceva. Era absorbit de ginduri $i de amintiri. La fiecare popas, Polozov verifies in cit timp facuse drumul $i il platea pe surugiu, mai bine sau mai zgircit, dupa zelul lui. Pe la jumatatea drumului, scoase doua portocale din co$ul cu provizii, alese cea mai buna pentru dinsul, iar pe cealalta Š¾ oferi lui Sanin. Acesta iĀ§i privi lung tovara$ul de drum Ā§i izbucni in ris. ā De ce rizi ? il intreba Polozov, cura^ind cu grija por- tocala, cu unghiile sale albe $i scurte. ā De ce ? repeta Sanin, rid de calatoria pe care Š¾ facem impreuna. ā Adica cum ? insista Polozov, virind Š¾ felie de por- tocala in gura. ā Ia spune, nu-i ciudata calatoria asta ? leri, mar- turisesc, nu ma gindeam la tine, cum nu ma gindeam la imparatul Chinei ; iar astazi, merg cu tine, sa vind mo$ia mea nevestei tale, pc care nici n-o cunosc. ā Se intimpla de toate in viafa, raspunse Polozov.ā Imbatrinind, ai sa mai'vezi $i altele. De pilda, ma vezi pe mine acum ofi^er de ordonan^a ? totu?i, am fost f Eram pe cal, $i ducele Mihail Pavlovici comanda : āātrap, trap, cornetule grasun, lunge?te trapul 1ā 217
Sanin se scarpina dupa ureche :* ā Spune-mi le rog, Ipolit ^Sidorovici, daca e$ti bun, ce fel de persoana e nevasta-ta ? Ce obiceiuri. are ? AĀ§ vrea sa stiu. ā Sigur, ii venea uĀ§or sa comande ātrap !ā continue Polozov miniat parca pe neaĀ§teptate. Dar mie cum crezi ca mi-a fost ? $i mi-am zis : ,,Luati-v& inapoi gradele Ā§i epoletii... $i duce^i-va dracului, cu prostiile astea, cu tot L.ā Vorbeai parca de nevasta-mea ? Ei, draga, nevasta-mea e Š¾ femeie ca toate celelalte. Ā§tii-vorba : ,,nu-i baga dege- tul in gura, ca ^i-1 mu$caā. Cauta, insa, sa-i vorbe$ti mult... ca s-o faci sa rida. Poveste^te-i de dragbstele tale, dar cit ā mai hazliu. ā Cum hazliu ? ā Ei, da. Nu spuneai ca eĀ§ti indragostit $i vrei sa te insori ? Istorise^te-i asta. * Sanin se simji jignit. 4 ā $i ce gase$tiātu caraghios in asta ? Drept raspuns, Polozov i$i roāti doar ochii. Zeama por- tocalei i se scurgea pe barbie. āNevasita-la te-a trimis la Frankfurt, sa faci cum- paraturi ? il intreba Sanin dupa Š¾ clipa de tacere. ā Da, in persoana. * ā Ce fel de tirguieli ? ā Jucarii, fleacuri. ā Jucarii ? Ave|i copii ? Polozov se intoarse, mirat. ā Ā§tii ca ai haz ?... Cum sa am copii ?... Nimicuri fe- meiesti... gateli... obiecte de toaleta. ā $i te pricepi tu la astea ? ā Desigur. ā Dar mi-ai spus ca nu te amesteci in afacerile ne- vestei. ā Nu ma amestec in celelalte -afaceri, dar in >astea... . merge. Cind n-ai nimic de Jacut, de ce nu ? So|ia are incredere in gustul meu. $i unde mai pui ca $tiu sa ma tocmesc. Polozov vor.bea gifiind. Qbosise. ā Zici ca nevasta-ta e foarte bogata ? 318
ā De bogata, e bogata, dar numai pentru dinsa. ā Tot'usi, mi se pare ca n-ai de ce te plinge... ā Nu-s eu barbatul ei ?' Atita ar mai lipsi, sa nu profit !' Ii- sint foarte util ! De pe urma mea are numai de cistigat, apoi nu ma prive^te deloc ce face ea. Polozov i$i $terse fa^a cu Š¾ batista de matase ?i ra- sufla anevoie. āScute^te-ma, pentru numele lui Dum- nezeu ā parea ca spune el ā nu ,ma sili sa rostesc un cuvint* mai mult. V'ezi bine cit mi-e de greu.ā Sanin il lasa in- pace $i se cufunda din nou in ginduri. * Hotelul din Wiesbaden, la intrarea caruia se opri po?ta- lionul, era un adevarat palat. Soneriile incepura sa zbir- niie. Totul se puse in miscare. Barbati elegan|i, in fracuri negre, navalira spre intrarea principals Ā§i un portar in livrea de aur deschise- larg portiera trasurii. Polozov se dadu jos ca un cuceritor, urea scara aco- perita de covoare Ā§i invaluita in miros de parfum. Un servitor tot atit de1 bine imbracat, dar cu Š¾ fizionomie slava, valetul sau, ii iesi grabit inainte; Polozov spuse ca de aici inainte il va lua mereu cu el, fiindca ieri, la Frankfurt, uitasera sad. aduca apa calda pentru noapte. Auzind asta, valetul se ingrozi. Ā§i se apleca repede, sa scoata galo^ii stapinului. ā Maria Nikolaevna e acasa ? intreba Polozov. ā Da, inalfimea-voastra... Doamna se imbraca..; Doamna cineaza la contesa Lasunskaia. ā Ah ! La aia !... Vezi, sint niste pachete in trasura, ia-le si adu-le tu... Dmitri Pavlovici, se adresa lui Sanin, ia-fi Š¾ camera $i vino la. mine dupa trei sferturi .de ceas... Cinam impreuna. Polozov paĀ§ea grav inainte. Sanin i$i lua Š¾ odaie mo- desta si, dupa ce isi aranja toaleta $i se odihni pufin, se indrepta spre vastul apartament pe care il ocupa alteta-sa (Durchlaucht) printed von Polozof. Il gasi pe āprint" tolanit intr-un fotoliu de catifea foarte luxos, in mijlocul unui splendid salon. Flegmati- cul prieten al lui Sanin facuse Š¾ baie intre timp, se im- bracase $i iĀ§i pusese un halat de atlaz stralucitor. Un 319
fes de culoarea zmeurei ii acoperea cre$tetul capului. Apropiindu-se de el, Sanin il masura: din cap pina in pi- cioare. Polozov sta nemiĀ§cat ca un idol. Nu intoarse capul, nu clipi, nu scoase nici Š¾ vorba : oferea intr-adevar un spectacol maret. Dupa ce-1 admira cit il admira, Sanin vru sa-i spuna ceva ca sa rupa tacerea, dar, pe nea?teptate, uĀ§a camerei vecine se deschise ?i in prag aparu Š¾ femeie tinara Ā§i frumoasa, in rochie de mStase alba, garnisita cu dan tele negre, cu briliante la braje $i la git. Era Maria Nikolaevna. Parul ei castaniu, bogat, impletit in doua cozi, ii atirna de Š¾ parte ?i de alta a capului. XXXIV ā AH ! SCUZATI I SURiSE OARE- cum incurcat ?i pu|in ironic, apucind cu vioiciune ca- patul unei cozi Ā§i fixindu-1 pe Sanin cu ochii ei mari, lu- mino?i, caprui. Nu Ā§tiam ca a'Ā£i sosit ! ā Sanin, Dmitri Pavlovici, prietenul meu din copi- larie, 11 prezenta Polozov, fara Sa se scoale Ā§i fara sa-1 priveasca pe Sanin, multumindu-se sa-1 arate cu degetul. ā Da... stiu... mi-ai vorbit de domnul. incintata de a va face cuno^tin^a... Asculta, Ipolit Sidorovici, vreau sa te rog ceva... Camerista mea e cam zapacita azi... ā Vrei sa te pieptan ? ā Da, da, te rog... Scuza|i-ma, repeta ea cu acela?i suris, . adresiridu-se lui Sanin Ā§i dind usor din cap. Se intoarse Ā§i disparu : linia armonioasa a gitului ei incin- tator, a umerilor ei ca de statuie ?i a taliei zvelte ii lasara. lui Sanin Š¾ impresie placuta, de$i fugara. Polozov se scula Ā§i ieĀ§i pe Š°ŃŠµŃŠ°$1 u$a, cu pasul greu leganat. Sanin nu se indoi nici Š¾ clipa ca doamna fusese-din timp avertizata de prezenta lui in salpnul ..prinzului Po- lozov Ā§i, ca aceasta mica comedie Š¾ jucase, numai ca sa-Ā§i arate parul de Š¾ rara frumuse^e. Sanin se bucura in sinea lui de acest mic vicle^ug al doamnei Polozov : āŠ vrut sa-mi atraga aten^ia, sa ma uimeasca... Cine Ā§tie ? Poate ca-mi va folosi la pre|ul mo$iei.ā Atit ii era inima 320
plina de Gemma, incit celelalte femei nu-i mai spuneau nimic. Aproape ca nici nu le vedea. De data asta, se mul|umi sa observe : āVa sa zica, este adevarat ceea ce mi s-a spus. E bine, e tare bine cucoana asta !ā Daca n-ar fi fost intr-o stare de spirit neobi^nuita, altfel s-ar fi exprimat : Maria Nikolaevna Polozova, nas- cuta KoliĀ§kina, era intr-adevar Š¾ femeie pe care nu se putea sa ri-o observi. Nu era Š¾ frumuse|e desavir$ita. Trasaturile ei ii tradau oarecum originea plebeiana. Avea fruntea joasa, nasul cirn, cam gros, Š¾ piele nu prea fina ?i miini Ā§i picioare nu tocmai graĀ£ioase. Totu?i, aceste mici lipsuri n-aveau nici Š¾ insemnatate. Cine Š¾ vedea se oprea nu atit in fa|a ;,sfintei frumusetiā, ca sa vorbim ca Pupkin, ci in fata vigoarei si farmecului acestui infloritor trup de femeie, jumatate rusoaica, jumatate |iganca. Dar imaginea Gemmei il apara pe Sanin ca ātripla pavaza de b'ronzā pe care Š¾ cinta poe|ii. Dupa vreo citeva minute, Maria Nikolaevna iĀ§i facu iarasi apari^ia, inso^ita de barbatul ei. Se indrepta catre Sanin cu acel mers de un neasemuit farmee, care pe acele vremuri ā vai, atit de indepartate ā i-a scos pe multi barba|i din min|i. āCind femeia asta se apropie de tine, ai impresia ca i^i aduce in dar toata fericirea vietiiā, spunea unui dintre adoratorii ei. Se apropie de Sanin, in- tinzindu-i mina, $i-i spuse in ruseste, cu un glas mingiie- tor, dar in~acela$i timp retinut : āMa a^tepta^i, nu-i aĀ§a ? Ma in tore repede. ā Sanin se inclina respectuos, dar Maria Nikolaevna dis- paruse dupa Š¾ draperie ; i$i intoarse inca Š¾ data capul peste umar, schi|a un suris si iesi, lasind in urma ei ace- ea$i impresie incintatoare. Cind zimbea ii infloreau nu Š¾ gropita, doua, ci trei gro- pite pe fiecare obraz, ochii ii rideau ?i mai tare decit buzele purpurii, carnoase ?i savuroase, cu col|ul sting u$or rasfrint de doua alunite. Polozov strabatu greoi salonul si se aseza in fotoliu. Tacea, zimbind doar din cind in cind cu un zimbet* ciudat, care ii umfla obrajii vestezi $i brazda|i de zbircituri timpurii. 321 21 ā Un cuib de nobili 5
Parea imbatrinit, desi era numai cu trei ani mai mare decit Sanin. Cina oferita oaspetelui care, fara nici Š¾ indoiala, arfi fost pe placul celui mai pretenjios gastronom, lungindu-se insa prea mult, il indispuse pe Sanin. Polozov minca incet, savurind parca fiecare inghifitura si plecindu-se atent asupra farfuriei, adulmeca fiecare bucafica in parte. Cind bea vin, i$i clatea intii gura inainte de a inghiti. Pe urma plescaia... Dupa friptura, se porni pe un discurs lung : Doamne, ce subject ! Oile merinos ; voia sa-$i co- mande Š¾ intreaga turma. Nu lasa sa-i scape nici un amanunt si folosea diminutive din cele mai ginga$e. Ca- feaua Š¾ sorbi fierbinte (repetind mereu fa(a de chelner, cu glas minios si plingaret, ca la Frankfurt i se servise Š¾ cafea rece, rece ca ghea(a !). Pe urma, mu?ca virful unei havane cu din|ii lui galbeni $i strimbi ?i adormi, dupa ritualul lui, spre marea bucurie a lui Sanin, care incepuse sa se plimbe cu pas usor pe covorul moale, avind ragaz sa viseze treaz la viaĀ£a impreuna cu Gemma Ā§i la noutafile ce i le va aduce de la Wiesbaden. Polozov se deĀ§tepta, dupa cum singur ohserva, mai devreme ca de obicei. Nu dormise decit un ceas si.jumatate !... Bau un pahar cu apa gazoasa de la gheata $i inghiti sapte sau opt linguri^e pline cu dulcea^a, pe care valetul sau i-o aduse intr-un borcan de Kiev, de sticla verde inchis ; fara aceasta dulceata, spunea el, n-ar putea trai. Dupa aceea, i$i. pironi ochii mici Ā§i umfla{i asupra lui Sanin, intrebindu-1 daca nu vrea sa joace Š¾ partida de popa-prostul. Sanin consimfi bucuros, de teama sa nu inceapa a vorbi iarasi de miei Ā§i de mioare cu cozi de cite treizeci de ocale. Amfitrionul si oaspetele se intoarsera in salon, un ser- vitor le aduse carfi de joc $i partida incepu, fire^te, fara miza. Intorcindu-se de la contesa Lasunskaia, doamna Po- lozova ii gasi cufundafi in acest joc inocent. Intrind $i zarind cartile pe masa, izbucni intr-un ris zgomotos. Sanin se scula repede, dar' ea il lini^ti : o ā Stati si jucaji mai departe. Imi schimb doar rochia Ā§i vin numaidecit. Si disparu, sco^ndu-Ā§i din mers manu- re fo$nind din rochia ei de matase. 322
f Se intoarse intr-adevar foarte repede. Isi srh^mRase toaleta eleganta cu Š¾ rochie de casa bogata. de matase li- liachie. cu minecile largi ; un cordon lat Ā§i rasucit ii strin- gea talia. Se a$eza linga barbatu-sau si statu lini^tita, pina cind acesta pierdu partida, apoi i se adresa : ā Haide, butoiasule, destul (la expresia ,,butoiasuleā Sanin Š¾ privi cu uimire. iar ea, in loc de raspuns, se uita drept in ochii lui, cu un zimbet vesel care ii scoase la iveala toate gropitele). vad ca ti-e somn, urma ea. Saru- ta-mi mina Ā§i du-te la culcare ; eu Ā§i d. Sanin vom sta pu|in de vorba. ā Nu mi-e somn deloc. se scuza Polozov, sculindu-se cu greu din fotoliu, dar ca sa-Š¦ sarut mina si sa ma due, nu zic ba. Ea ii intinse, zimbind, mina intoarsa cu palma in sus fara sa-Ā§i ia ochii de la Sanin. Polozov arunca si el Š¾ cautatura catre musafirul sau Ā§i pleca, fara a-i spune buna seara. - ā Acum, vorbiti, povestifi-mi tot, il invita Maria Ni- kolaevna cu vioiciune, punindu-si coatele goale pe masa si ciocnindu-si unghiile una de alta, cu nerabdare. E ade- varat ? Am auzit ca va casatorifi... Dupa aceasta intrebare, Maria Nikolaevna isi inclina pufin capul intr-o parte, fixindu-1 pe Sanin cu Š¾ privire patrunzatoare. XXXV FELUL DE A SE FURTA AL DOAM- nei Polozov 1-ar fi tulburat, poate. adinc pe Sanin chiar de cum ii facuse cunostinta ā de$i nu mai era un naiv in astfel de chestiuni Ā§i mai trecuse si el prin cite ceva in via|a ā daca nu Ā§i-ar fi zis ca aceasta familiaritate Ā§i purtarea dezghetata a Mariei Nikolaevna este un semn bun pentru reusita plariurilor sale. ,,Sa incurajam ca- priciile acestei bogate boieroaiceā. isi spuse el cu hntarire ?i, pe acelasi ton degajat cu care ea ii pusese intrebarea, ii raspunse : 323
ā Da, ma casatoresc. ā Cu cine ? Cu Š¾ sti-aina ? ā Da, doamna. ā Ai cunoscut-o de curind ? Locuie?te la Frankfurt ? ā Da, doamna. ā $i cine e ? S-ar putea $ti ? ā Fara indoiala. Fata unui cofetar.. Doamna Polozova ridica sprincenele Ā§i <facu ochii mari. ā E incin tator ! exclama ea incet. E admirabil ! $i eu care credeam ca nu se mai gasesc tineri ca dumneata pe parnint ! Fata unui cofetar ! ā Vad ca va mira, rosti Sanin nu fara demnitate, dar, mai inainte de toate, eu n-am prejudecaji... ā Mai inainte de toate, il intrerupse doamna Polo- zova, nu ma mira deloc Ā§i nici eu n-am prejudeca|i... Sint si eu fata de |aran. Ce spune|i de asta ? Ceea ce ma uime^te $i ma incinta insa este ca un barbat nu se fe- reste sa iubeasca... fiindca Š¾ iubi|i, nu-i a^a ? ā Da. ā E, desigur, foarte frumoasa ? Ultima intrebare il nedumeri pu^in pe Sanin. Dar nu mai putea da inapoi : ā Maria Nikolaevna, Ā§ ti^i ca fiecare gase^te ca fe- meia pe care o .iube^te e cea mai frumoasa dintre toate. Dar logodnica mea este intr-adevar foarte frumoasa. ā Adevarat ? Ce tip ? Italian ? Clasic ? ā Da, are trasaturi de Š¾ perfecta regularitate. . ā Nu cumva ave|i portretul ei ? ā Nu. (In acea epoca nu se cuno^tea inca fotografia. Dagherotipia de-abia incepea sa fie folosita.) ā Cum Š¾ cheama ? ā Gemma. ā $i pe dumneata ? ā Dmitri. '2;: . ā $i mai cum ? ā ā Pavlovici. . 324
ā $tii ceva, zise Maria Nikolaevna, vorbind incet, imi placi mult, Dmitri Pavlovici. Cred ca eĀ§ti un om de treaba. Da-mi mina: Sa fim prieteni. Mina ei frumoasa, alba viguroasa, strinse puternic degetele lui Sanin. Mina ei nu era mult mai mica decit a lui, dar era mai calda, mai mladioasa si mai vie. ā $tii ŃŠµ-mi trece prin cap ? il intreba ea. ā Ce ? ā N-ai sa te superi ? Nu ? E logodnica dumitale, spui... Dar... e necesar... numaidecit asta ? Sanin se incrunta : ā Nu va in^eleg, Maria Nikolaevna. Maria Nikolaevna incepu sa rida inceti^or, aruncih- du-si pe spate, cu Š¾ miscare din cap, buclele care ii ca- deau pe obraji. ā Hotaikit, e incintator ! vorbi ea visatoare $i dis- trata. Un adevarat cavaler ! Sa mai crezi pe cei care pĀ»re- tind ca astazi nu se mai gasesc ideali^ti ! Doamna Polozova vorbea limba rusa cu Š¾ puritate perfecta, adevarata limba rusa moscovita, limba poporu- lui Ā§i nu a saloanelor. ā Sint sigura ca ai fost crescut acasa, intr-o familie credincioasa si patriarhala. Din ce gubernie esti ? ā Din Tula. .ā Ah ! Sintem dar din acelasi loc. Tatal meu... $tii, nu-i asa, ce-a fost ? ā Da, $tiu. ā S-a nascut la Tula... Era un tuliac... Cu atit mai bine ! (Pronun^a intr-adins cu accent popular cuvintul ,,bineā.) Si acum, sa ne punem pe lucru. ā Pe lucru ? Ce sa in^eleg prin asta ? Doamna Polozova inchise ochii pe jumatate : ā Ce-ai venit sa faci aici ? (Cind facea ochii mici, expresia loiā devenea mingiietoare, cu Š¾ usoara nuan|a de ironie ; cind -ii deschidea mari de tot, stralucirea lor luminoasa, aproape rece, trada ceva rau, ameninjator. Dar ceea ce dadea ochilor ei Š¾ frumusefe deosebita erau sprincenele groase, pu|in proeminente, dar catifelate, ca blana de zibelina.) Dore^ti, continua ea, sa-{i cumpar mo?ia ? I Ji trebuie bani pentru insura toare. Nu-i a$a ? 325
ā' Intr-adevar. ā Mul|i bani ? ā Citeva mii de franci pentru. primele cheltuieli. So- $ul dumneavoastra cunoa^te mo$ia mea. Pute-ti sa va s-fatuiji cu el, cer un pre| moderat. Maria Nikolaevna f acu nu ādin cap. ā Mai intii de toate, relua ea dupa un scurt rastimp, lovind cu virful degetelor reverul hainei lui Sanin, n-am obiceiul sa ma sfatuiesc cu so|ul meu decit numai atunci cind e vorba de toaletele mele ā acolo e neintrecut ; in al doilea rind, de ŃŠµ-mi spui ca ceri un pre| moderat ? Nu vreau sa profit de faptul ca e$ti indragostit ?i gata la orice sacrificii. Nu primesc nici un fel de sacrificiu de la dumneata. Cum ? In loc .de a te incuraja in... cum sa spun mai bine ?... in aceste nobile sentimente, sa jupoi ? Nu Ń obiceiul meu. Mi se intimpla citeodata sa nu cru| oamenii, dar nu in asemenea prilejuri. Sanin nu se putea dumeri : glumea ori vorbea serios. Dar se gindi : āAici trebuie sa fiu cu ochii in patru !...ā Un servitor intra, aducind pe Š¾ tava mare un samor , var rusesc, un serviciu de ceai, friĀ§ca, pi^coturi etc, Ā§i puse totul pe masa, in fa^a lui Sanin Ā§i >a doamnei Polozova ; apoi ie$i. Amfitrioana turnp. musafirului Š¾ ceasca de ceai. ā N-ai nimic impotriva ? il intreba ea, punindu-i zahar cu mina... de$i cle^tele de zahar era pe masa. ā Se poate ? Dintr-o mina atit de frumoasa... Nu sfir^i bine vorba si era cit pe ce sa se inece cu Š¾ sorbitura de ceai. Ea il fixa cu Š¾ privire senina Ā§i patrunzatoare. ! ā Daca v-am spus ca m-aĀ§ mul^umi cu un pret mai redus, continua Sanin, am facut-o numai pentru ca va aflati acum in strainatate si s-ar putea sa n-aveji mul{i bani la dispozi|ie. apoi, imi dau seama ca vinzarea... sau cumpararea unei mosii in asemenea conditiuni e, de- sigur, un lucru neobi$nuit, ceea ce nu trebuie sa pierdem din vedere. Sanin Ā§ovaia, se incurca in vorba, iar Maria Niko- laevna, lasihdu-se uĀ§or, cu miinile incruciĀ§ate, pe' spe- 326
teaza fotoliului, il fixa cu aceeasi privire atenta si senina. In cele din urma, Sanin tacu. ā Vorbeste, vorbeste, il indemna ea, ā¢ cautind parca sa-1 incurajeze : te ascult Ā§i-mi face placere sa te ascult. Continua, te rog. Sanin incepu sa descrie proprietatea sa : intinderea, acareturile, venitul ce s-ar putea obtine... insista chiar asupra pozi^iei pitore^ti a conacului. Doamna Polozova tinea mereu privirea pironita asupra lui, fixindu-1 cu ochii ei * din ce in ce mai luminosi Ā§i mai patrunzatori, isi miĀ§ca buzele, fara sa zimbeasca insa, Ā§i le muĀ§ca. Sanin se simti stingherit $i tacu din nou. ā Dmitri Pavlovici... relua Maria Nikolaevna (?i deo- data cazu pe ginduri...) Dmitri Pavlovici, stii ceva ? Sint convinsa ca, daca voi cumpara mo$ia dumitale, voi face Š¾ afacere buna ; ne vom intelege, de asta nu ma indoiesc, daiā te rog sa-mi acorzi doua zile, da... doua zile de gin- dire. Ai putea sta doua zile departe de logodnica dumi- tale ? N-am sa te retin mai mult, daca nu vei dori sa ramii, pe cuvintul meu. Dar daca banii'iti trebuie acum, i^i imprumut, cu cea mai mare placere, cinci sau ?ase mii de franci ?i he vom soeoti mai tirziu... Sanin se ridica : ā Nu stiu cum sa va multumesc, Maria Nikolaevna, pentru aceasta bunavointa prieteneasca, pe care mi-o aratati... aproape un necunoscut pentru dumneavoastra... Daca tineH neaparat, prefer sa a^tept aici hotarirea in privinta mo^iei Ā§i... voi ramine doua zile. ā Da, tin la asta, Dmitri Pavlovici. Š sa-ti vina greu, nu-i a$a ? Spune-mi ! ā Š iubesc pe logodnica mea $i va marturisesc ca despartirea va fi cam grea. ā Ah, eĀ§ti un om rar ! exclama doamna Polozova suspinind. Iti fagaduiesc ca nu te voi face sa tinje$ti prea mult dupa ea. Pleci ? ā E tirziu, observa Sanin. ā Intr-adevar, ti-ar trebui putina odihna dupa ca- latorie Ā§i dupa partida de carti cu sotul meu. Spune-mi, e?ti prieten bun cu Ipolit Sidorovici ? 327
ā Am invafat la acela^i pensionat. * ā Era ātot a?aā si la Ā§coala ? ā Cum ātot aĀ§aā ? - Maria Nikolaevna izbucni in ris, ro$ind. IĀ§i duse ba- iista la gura, apoi se ridica din fotoliu, facu citiva paĀ§i spre Sanin, -leganindu-se uĀ§or, ca Š¾ perSoana obosita, $i-i' intinse mina. ' Sanin i$i lua ramas bun Ā§i se indrepta spre usa. ā Cauta de vino devreme miine ! ii striga ea pe cind trecea pragul. Sanin arunca Š¾ privird in urma lui Ā§i Š¾ vazu stind in fotoliu, cu miinile sub cap. Minecile largi ale rochiei alu-: necasera pina la subsuori si nu se putea spune ca imagi- nea. bra|elor ei goale, Ā§i toata infati^are ei nu erau de Š¾ frumuse|e rapitoare. XXXVI 7 TRECUSE MULT DE MIEZUL NOP- }ii, si lampa mai ardea in odaia lui Sanin. Statea la birou .?i scria āGemmei saleā. ii dadea amanunte despre so^ii Polozov, ii impartasi, indeosebi, sentimentele ce-i pastra Ā§i incheie spunindu-i : la revedere, peste trei zile ! ! 1 (cu trei semne de exclamatie). A doua zi diminea^a, puse scrisoarea la poĀ§ta.facu Š¾ plimbare in ŃŠ°Š³ŃŠøŠ bailor, unde cinta orchestra. Era lume pu^ina. Se opri in fa|a pavilionului in care cinta muzica, asculta un potpuriu din Robert le Diable, i$i bau cafeaua ; pe urma, cauta Š¾ alee singuratica Ā§i, aĀ§ezindu-se pe Š¾ banca, se lasa in voia gindurilor. Cineva il lovi pe ŃŠæŠ°Š³, destul de tare, cu umbrela. Tresari... intr-o rochie uĀ§oara, de culoare cenu$ie, batind in verde,. cu Š¾ palarie de tul alb, cu miinile strinse* in manu^i de piele de Suedia, proaspata Ā§i trandafirie ca Š¾ diminea|a de vara, dar pastrind inc& in gesturi Ā§i priviri voluptatea unui somn calm $i odihnitor, Maria Nikolaevna statea in fa|a lui. * ā Buna dimineaja, zise ea. Am trimis sa te caute, dar plecase^i. Adineauri, am baut un al doilea pahar... inchi- 328
puie-|i ca mi s-a prescris sa beau ape... Dumnezeu Ā§tie de ce ! Par bolnava ? $i, pe urma, trebuie sa ma plimb un ceas intreg. Vrei sa ma insoteĀ§ti ? Vom lua cafeaua impreuna. ā Eu am luat-o, spuse Sanin, ridicindu-se, dar a$ fit incintat sa fac Š¾ plimbare cu dumneavoastra. ā Atunci, da-mi bratul... Nu te terne, logodnica du- mitale nu-i aici Ā§i n-are sa ne vada. Sanin raspunse cu un suris silit. Avea Š¾ senza^ie ne- placuta ori de cite ori Maria Nikolaevna pomenea de logodnica sa. Dar se grabi sa se, incline, cu un aer supus... Bratul Mariei Nikolaevna se lasa moale, alene de tot peste, al lui. Apoi luneca putin, lipindu-se parca de el. ā S-o luam pe aici, propuse ea, aruncindu-si umbre-- lu^a deschisa pe umar. Aici, sint ca la mine acasa. Am sa-ti arat locurile cele mai frumoase. Si $tii ceva ? (Intre- buinta des aceasta expresie.) N-o sa vorbim de afaceri ; ne vom ocupa de ele pe indelete, dupa dejun. Deocamdata, imi vei vorbi de dumneata... ca sa $tiu cu cine am de-a face. Pe urma, daca vei dori, vom vorbi si de mine. De acord ? ā Dar, Maria Nikolaevna, ŃŠµ-ar putea sa va inte- reseze ?... ā Stai, stai ! Nu m-ai inteles. Sa nu crezi ca vreau sa fac pe cocheta cu dumneata (Maria Nikolaevna dadu din- umeri). Are Š¾ logodnica, adevara ta statuie antica, si eu sa fac pe cocheta cu el ? Dar dumneata vinzi un lucru jji eu il cumpar. Vreau sa cunosc marfa. Ei bine, ara- ta-mi-o 1 Vreau sa $tiu nu numai ce cumpar, ci ?i de la cine cumpar. Asta este principiul tatalui meu. Asadar... sa incepem... fie, nu chiar de la anii copilariei, ci, de pilda, povesteĀ§te-mi daca esti de mult in strainatate ?i unde ai mai fost pina acum. Dar de ce mergi asa de repede ? ' Doar nu ne alunga nimeni. ā Vin din Italia, unde am stat citeva luni. ā Dupa cum vad, ai Š¾ deosebita slabiciune pentru tot ce e italienesc. E ciudat ca n-ai gasit acolo fiinta vi- surilor dumitale. Iti place pictura, tablourile ā ori pre- feri muzica ? 329
ā Imi place > arta... In general, imi place tot ce-i frumos. ā Ā§i muzica ? ā¢ā Ā§i muzica. ā Mie deloc. Imi .plac numai cintecele ruse^ti,, Ā§i nu- mai cind sint la tara, primavara, la jocuri... Cama^i ro^ii, podoabe de margele-n cosine, iarba proaspata pe cimp, miros de fum... Ce minune ! Dar nu e vorba de mine. VorbeĀ§te, poveste^te. Maria Nikolaevna mergea $i-l privea intruna pe Sa- . nin. Era inalta $i fa^a ei era aproape la inal^imea fe^ei tinarului. Sanin incepu sa povesteasca, mai intii cu oarecare stingacie $i fara prea multa placere, apoi se insufleti ?i deveni vorbare^. Maria Nikolaevna il asculta atenta... Pa- rea atit de sincera, incit silea pe oricine sa fie sincer. Avea ,,stra$nicul dar al intimitatiiā ā le terrible don de ā la familiarite ā de care pbmene^te cardinalul de Retz t. Sa- nin vorbi de calatorii, de via^a din Petersburg, de tinere- tea lui... Daca Maria Nicolaevna ar fi fost Š¾ doamna din lumea mare, cu maniere rafinate, de buna seama'ca nu i s-ar fi destainuit cu atita usurinta. Dar ea i se re- comandase singura ābaiat de treabaā, du^man al con- venientelor !... $i acest ābaiat de treabaā mergea alaturi de dinsul, cu pas felin, apasindu-i u?or bra Jul si cerce- tindu-i pe furi$ expresia fe^ei ; mergea alaturi, sub infa- |i$area unei femei frumoase, care impraĀ§tia prin toate mi^carile ei Š¾ atrac^ie duioasa, calda, languroasa, imbata- toare, specified unor femei de rasa slava nu prea pura, dar care, imbinind in singele lor Š¾ fericita incruciĀ§are de neamuri, izbutesc sa duca la pierzanie barba|ii slabi pacatoĀ§i. Se plimbara $i discutara mai bine de un ceas. Nu se oprira nici Š¾ clipa : umblau, umblau intruna, |inindu-se la -brat, prin nesfir^itele alei ale parcului, cind suind dealul Ā§i admirind priveli^tea, , cind coborind $i ascunzindu-se in umbra de nepatruns a vaii. Sanin se ineiuda din cind in cind : nu se plimbase niciodata a$a de mult cu Gemma, 1 Jean Francois Paul de Gondi, cardinal de Retz: (1613ā1679> ā scriitor Ā§i vestit aventurier (n.r.). 330
eu Gemma lui adorata... Si iata ca acum aceasta boieroaica pusese stapinire pe dinsul ! ā Nu sinteti obosita ? Š¾ intreba de citeva ori. ā Nu obosesc niciodata, raspunse doamna Polozova. Se intilnira cu ci|iva vizitatori care se plimbau ; aproape to|i Š¾ salutau, unii cu respect, alf-ii servil. Unui tinar foarte frumos, brun si imbracat elegant, ii striga de de- parte cu cel mai curat accent parizian : āComte, vous savez, il ne faut pas venir me voir, ni aujourcVhui, ni domain Contele isi scoase tacut palaria Ā§i Š¾ saluta adinc. ā Cine-i domnul ? intreba Sanin, cedind prostului obicei al ruĀ§ilor de a dori sa afle toate. ā Asta ? Un francez. Se vintura multi pe aici. Imi face si el curte. E timpul sa luam cafeaua. Sa mergem acasa ; cred ca trebuie sa-ti fie foame. La ora asta, cre- dinciosul meu sot a facut, de buna seama, ochi. āCre- dinciosul meu sot ? A facut ochi ?ā iĀ§i zicea Sanin in sinea lui. ,,$i cind te ginde^ti ca vorbeste atit de bine frantuzeste ! Ciudata femeie !ā . Doamna Polozova avea dreptate. Cind ajunsera la hotel, ācredinciosul eiā, dragutul de ābutoiaĀ§ā sedea in fata mesei bine garnisite, in cap cu nedespartitul sau fes de culoarea zmeurei. ā Cit pe ce sa nu te mai a^tept ! Š¾ intimpina el pe un ton acru : Eram gata sa iau cafeaua singur. ā Ce are a face, raspunse ea voioasa. Te-ai suparat ? Nu-i nimic, nu-i nimic. Fara suparari Ā§i necazuri, te-ai ingraĀ§a din cale afara. Uite, ti-am adus un musafir. Suna repede ! $i vom lua Š¾ cafea, Š¾ cafea excelenta, in ce$ti de portelan de Saxa, pe Š¾ fata de masa alba ca zapada. I$i scoase manusile, palaria $i batu din palme. Polozov Š¾ privi pe sub sprincene. ā Ce ai astazi, de esti atit de zglobie, Maria Niko- laevna ? Š¾ intreba el cu jumatate de gura. ā Nu te prive^te, Ipolit Sidorovich Suna ! Stai jos, Dmitri Pavlovici ; ai sa mai bei Š¾ ceasca de cafea. Ah ! 1 Conte, ?tii, nu veni sa ma vezi nici azi, nici miine (fr.). S31
placut mai e sa porunceĀ§ti ! Nu cunosc placere mai mare pe lume ! . ā Numaiācind ceilalti.|i se supun, mormai so Jul-, ā Exact. Cind mi se supun, Tocmai asta imi place. Mai ales la tine ; nu-i aĀ§a ,,butoiaĀ§ule ?ā Ah ! iata Ā§i cafeaua. ā¢ Pe tava imensa pe care Š¾ aducea servitorul se afla un afi? de teatru. Doamna Polozova il apuca repede. ā Š drama ! citi ea nemultumita. Š drama nemteasca. Oricum, e mai bine decit Š¾ comedie nemteasca. Asculta, baiete, ia-mi Š¾ loja, porunci ea servitorului, la benuar sau mai bine... loja strainilor, Fremden-Loge. Ai auzit ? ā Dar daca die Fremden-Loge este retinuta de exce- len^a-sa domnul guvernator al oraĀ§ului (Seine Excellenz, der Herr Stadt-Direktor) ? intreba cu sfiala servitorul. ā Da-izece taleri excelentei-sale Ā§i sa am eu loja imediat. Ai in^eles ? ' Servitorul i$i pleca, smerit, capul. . ā Dmitri Pavlovici, mergem impreuna la teatru? Ac- torii nemfi sint detestabili, dar sper... totuĀ§i... ca vei merge. Da ? Ce amabil e$ti ! Iar tu, butoia^ule, ramii acasa ? ā Cum vrei tu, raspunse Polozov, vorbind in ŃŠµŠ°Š½ŃŠ° pe care tocmai Š¾ ducea la gura. :ā $tii ce ? Stai mai bine acasa. Tot dormi la teatru, apoi nici nu prea intelegi nemteĀ§te. Ā§i uite, draga, ce ai sa faci : scrie-i vechilului in chestia morii % Ā§i intreaba-1 ce s-a facut cu uiumul de la tarani... Spune-i ca nu vreau, nu vreau ! Ai infeles ? Ai, dar, cu ce te ocupa toata seara. ā Bine, bine, facu Polozov. ā Atunci e minunat ! Ce cuminte esti ! Ā§i acum, domnii mei, pentru ca am vorbit de vechil, sa ne ocupam $i de chestiunea principals ! Dmitri Pavlovici, dupa ce chelnerul va stringe masa, ne vei spune totul cu privire la mo?ia dumitale : ce intindere are, pre|;ul, cita arvuna ceri ā intr-un cuvint, tot, tot. (In sfirsit, se gindi Sanin. Slava Domnului !) Imi aduc aminte ca ai atins pu|in aceasta chestiune, cind mi-ai infatiĀ§at atit de frumos gra- dina,ādar ,,butoia?ulā meu nu era cu noi... sa auda Ā§i el : poate Š¾ sa mormaie Ā§i el ceva. Imi face mare placere sa 332
?tiu ca te pot ajuta in planurile dumitale de casatorie... Am promis sa ma ocup de aceasta afacere dupa dejun ?i-mi |in cuvintul... Nu-i aĀ§a, Ipolit Sidorovici ? Polozov i?i freca fata cu palma. ā Ce-i drept, e drept, observa el : ,tu nu in^eli pe nimeni. ā Niciodata ! N-am sa inĀ§el pe nimeni niciodata ! Haide, Dmitri Pavlovici, fa-ti expozeul, cum se zice la senat. XXXVII sanin Incepu ,,sA-$i faca ex- pozeulā, adica sa descrie din nou mo^ia. De data asta, nu mai releva frumusetea peisajului, ci se margini sa citeze āfapte Ā§i cifreā, invocind din cind in cind martu- ria lui Polozov. Dar Polozov raspunclea numai prin mor- maieli si semne din cap. Aproba, dezaproba ?... Nici dra- cul nu se putea dumiri. Dealtfel, Maria Nikolaevna nu parea sa aiba nevoie de sfatui sotului ei. Te uimeau cite Ā§tia ea din ale negustoriei Ā§i ale gospodariei. Cuno^tea bine toate tainele unei bune conduceri de moĀ§ie ; se in- forma series de orice $i intra in cele mai mici amanunte. intrebarile ei erau precise, Ā§i nu se ferea sa puna punctul pe i. _Ā£>anin nu se a^teptase la un asemenea examen Ā§i nu era deloc pregatit. Interogatoriul Hnu Š¾ ora Ā§i jumatate. Tinarul trecu prin emotiile unui acuzat, cercetat de un judecator aspru $i patrunzator. ,,E un interogatoriu in toata regulaā, isi zicea el, stind ca pe ghimpi. Tot intrebin- du-1 de una si de alta, Maria Nikolaevna ridea din cind in cind, vrincl parca anume sa-i arate ca glume^te. Dar asta nu-1 facu sa se simta mai putin tulburat in cursul acestui interogatoriu, mai cu seams cind incepu sa-i insire termeni agricoli, pe care nu-i cuno$tea, ca āmunca in dijmaā, āteren de culturaā si altele la fel, la auzul carora il treceau naduselile... ā Foarte bine, zise/in sfir^it, doamna Polozova. Acum iti cunosc proprietatea cum Š¾ cunoĀ§ti Ā§i dumneata. Cit ceri de ,,sufletā ? (Dupa cum se stie, pe vremea aceea, 333
valoarea unei mo$ii se baza pe numarul taranilof care traiau acolo.) ā $tiu ?i eu ?... Cred ca face cel putin cinci sute ruble de cap, raspunse cu greutate Sanin. (O, Pantaleone, Pan- taleone ! Unde esti ? Acum ar fi momentul potrivit sa mai strigi Š¾ data : barbari !) Maria Nikolaevna i$i ridica ochii in tavan, ca Ā§i cum Ā§i-ar face socotelile pe cap. ā Da, zise ea in cele din urma, pre|uT. nu-mi pare exagerat. Dar, fiindca |i-am cerut doua zile de gindire, trebuie sa a^tepti pina miine. Cred c-o sa ne in|elegem... Ā§i atunci imi vei spune ce arvuna dore^ti. Iar acum, basta cosi1 ! adauga ea cu vioiciune, vazind ca Sanin vrea sa mai spuna Ā§i el ceva. Ne-am ocupat prea mult de acest metal vrednic de dispret. A demain les affaires 1 2! $tii ce ? Acum te las s.a pleci... (se uita la ceasul mic, de email, ce-1 tinea prins de cordonul corsajului) pina la ora trei. Trebuie sa te odihneĀ§ti Ā§i dumneata. Du-te ?i joaca la ruleta. ā Nu joc nici un fel de jocuri de noroc, raspunse Sanin. ā Adevarat ? Hotarit, eĀ§ti perfectiunea -in persoana. Dealtfel, nici eu nu joc. Gasesc ca e Š¾ prostie sa-ti artinci banii in vint ā ii pierzi la sigur. Totu^i, du-te si observa fizionomiile jucatorilor. Vei vedea mutre tare caraghioase: Š¾ batrina impodobita cu Š¾ intreaga fierarie $i cu Š¾ pereche de mustati... magnifica. Ai sa vezi si un print de la noi, care Ā§i el e bine in felul lui. Are un cap maiestuos, un nas' de vultur Ā§i, cind pune un taler pe masa, iĀ§i face repede cruce sub jiletca. Cauta de citeĀ§te ziare, plimba-te, intr-un cuvint fa ce vrei... Iar la ora trei te a^tept... de pied ā¢ ferme 3. Vom cina devreme. La nemtii a^tia, spectacolele incep la Ā§ase Ā§i jumatate. (ii intinse mina.) Sans rancune, nāest-ce pas ? 4 ā¢ā Vai, Maria Nikolaevna, de ce aĀ§ fi supa-rat ? 1 Ajunge (It.). h . 2 Sa lasam afacerile pe miine ! (Fr.).'' 3 NegreĀ§it (Fr.). 4 Nu te-ai suparat, nu-i a$a ? (Fr.). 334
ā Ca te-am chinuit. Ai pu|ina rabdare : Š¾ sa vezi si altele, adauga ea, inchizind ochii pe jumatate, iar gropi- tele inf lorica dintr-o data toate, pe obrajii ei imbujoraji : La revedere ! Sanin se inclina Ā§i ie$i. Un ris vesel rasuna in urma lui, $i iata scena pe care Š¾ vazu, reflectata intr-o oglinda prin fa|a careia trecea : Maria Nikolaevna turtea fesul sojului ei, infundindu-i-1 pina peste ochi, iar . Polozov se impotrivea, dind din miini. XXXVIII AH ! C1T DE AD1NC $1 DE UgURAT suspina Sanin, cind se vazu in odaia lui ! intr-adevar, . Maria Nikolaevna avusese dreptate : sirn^ea nevoia sa vrasufle, sa se odihneasca de oboseala noilor impresii, cu- lese la toate acele intilniri, discutii, sa se mai elibereze de acea ciudata negura, care-i invaluia creierul Ā§i inima... de aceasta intimitate cu Š¾ femeie atit de straina lui ! $i, Doamne, cind se petreceau toate astea ? Chiar a doua zi, dupa ce Gemma ii marturisise dragostea ei, dupa ce devenise logodnicul ei ! Era Š¾ adevarata profanare ! In adincul sufletului, cerea de Š¾ mie de ori iertare porum- bi|ei caste Ā§i pure, deĀ§i nu-$i putea formula vreo vina precisa. De Š¾ mie de ori saruta cruciulija pe care i-o da- ruise. Daca n-ar fi sperat sa sfir^easca repede $i in con- ditii bune afacerea pentru care venise la Wiesbaden, ar fi fugit pe jos spre dulcele Frankfurt, spre casa in care se sim|ea ca in caminul lui, spre Gemma, ca sa se arunce la picioarele ei adorate... Dar ce putea sa faca ? Trebuia sa soarba ŃŠøŃŠ° pina la fund : sa-Ā§i schimbe haina, sa ci- neze Ā§i, dupa aceea, sa se duca la teatru... Numai de 1-ar lasa ea sa piece cit mai repede miine diminea^a ! Dar ceea ce-1 tulbura si 11 supara indeosebi era faptui ca, in timp ce se gindea cu dragoste, cu induioĀ§are, eu nespusa recuno^tinta la scumpa lui Gemma, la viaja ŠµŠµ Š¾ vor duce impreuna, la fericirea lor viitoare, aceasta ciu- data femeie, doamna Polozova, ii aparea mereu inaintea ochilor... Ba nu, nu-i aparea ! Se vira (aĀ§a se exprima 335
Sanin, cu Š¾ bucurie rautacioasa), i se vira necontenit in ochi ; nu se putea dezbara de chipul ei Ā§i pafca-i auzea necontenit glasul Ā§i vorbele ; sa alunge macar impresia parfumului de care erau impregnate hainele ei, un par- fum deosebit, dulce, subtil si patrunzator, ca mireasma dex crin salbatic. Boieroaica asta, de buna seama, incearca sa-1 momeasca, sa-Ā§i bata joc de el... In ce scop ?. Ce urmare?te ? Un simplu capriciu de femeie bogata... ras- fa^ata de to|i, u^uratica poate ? Ā§i barbatul ei, ce soi de om Š¾ mai fi $i el ? In ce termeni se afla cu so|ia sa ? Dar de ce i se vinturau prin cap asemenea intrebari $i de ce s-ar interesa de Polozov Ā§i de sotia sa ? De ce nu se poate lepada de aceasta imagine suparatoare, atunci cind su- fletul sau nazuie?te spre Š¾ alta icoana, luminoasa $i pura ca lumina zile.i ? Prin trasaturile ei dumnezeie$ti, cum indrazneau sa se strecoare trasaturile celeilalte femei $i nu numai sa se strecoare, ci sa surida cu neru^inare ? Ace^ti ochi avizi, cenu^ii, gropi^ele din obraz, cozile-i Ā§erpui- toare, il inlan^uisera oare intr-atit, incit nu mai avea puterea sa se smulga de sub vraja lor $i sa le izgoneasca departe de dinsul ? ' āProstii ! i$i zise in ā sfir^it. Totul va disparea fara urme... Dar ma va lasatea oare sa plec miine ?ā Pe cind i$i punea .toate aceste intrebari, se facuse aproape trei ; iĀ§i puse fracul negru $i, dupa ce facu Š¾ plimbare prin pare, se indrepta spre apartamentul Po- lozovilor. * In salon gasi pe un secretar de la ambasada germana, lung cit p prajina, blond, cu un profil de cal, cu car are pina la spate (moda noua de atunci) $i... Dupinezeule !... pe cine inca ? Pe Donhof, ofi|erul cu care se batuse in duel cu citeva zile in urma. Nu se a^tepta sa-1 intilneasca tocmai in acest salon. TotuĀ§i, ascunzindu-?i tulburarea, schimba un salut cu dinsul. . V ā Va cunoaĀ§teĀ£i ? intreba Maria Nikolaevna, careia nu-i scapase stinghereala lui Sanin. ā Da... am avut onoarea... raspunse Donhof. $i, ple- cindu-se uĀ§or spre Maria Nikolaevna, ii Ā§opti zimbind: E 336
chiar el... compatriotul dumneavoastra... Rusul despre care v-am vorbit... ā Nu se poate ! exclama ea, cu jumatate de gura;' amenintindu-1 cu degetul. $i indata ii concedie pe Donhof $i pe secretar, care parea nebun amorezat de dinsa, caci prea raminea cu gura cascata, ori de cite ori se uita la ea. Donhof se strecura repede afara, cu discreta supunere a unui prieten al casei, care iritelege dintr-un semn ce dore?te amfitrioana de la dinsul.4 Secretarul, indaratnic, ar fi vrut sa mai ramina, dar Maria Nikolaevna il expedie fara prea multe fasoane. ā Du-te la .domnita dumitale, i se adresa ea incrun- tata (se afla pe. atunci .in Wiesbaden Š¾ anumita princi- pessa di Monaco, care semana leit cu Š¾ femeie de moravuri u^oare). Ce cau^i la Š¾ plebeiana ca mine ? ā Afla|i, va rog, doarhna, replica nenorocitul secret tar, ca toate principesele din lume... Dar Maria Nikolaevna se arata necrutatdare ?i secre* ' tarul, cu cararea lui cu tot, trebui sa piece. In ziua- aceea, Maria Nikolaevna avea Š¾ toaleta ācare Š¾ avantajaā, cum spuneau bunicele npastre. Rochia era de tafta trandafirie, cu mineci a la Fontanges, Ā§i in fiecare ureche avea cite un briliant mare., Ochii ii straluceau ca Ā§i briliantele. Parea bine dispusa Ā§i era in verva. 11 pofti pe* Sanin sa se a$eze linga dinsa $i incepu sa-i vorbeasca de Paris, unde urma sa piece peste citeva zile, Ā§i despre nemtii care Š¾ plictiseau Ā§i care, cum spunea ea, sint timpiti cind vor sa aiba spirit ?i auā citeodata spirit cind vor sa para pro^ti. Pe urma, ca din senin ā cum se spune ā a brule pourpoint, il intreba daca s-a batut de curind in duel pentru Š¾ femeie cu ofiterul care piecase adineauri. ā De unde ? ingaima Sanin, nespus de mirat. ā Zidurile au ochi Ā§i urechi, Dmitri Pavlovici. $tiu insa ca ai avut .dreptate, de Š¾ mie de ori dreptate Ā§i te-ai purtat ca un adevarat cavaler. Spune-mi, era logodnica dumitale ? Sanin incrunta uĀ§or din sprincene.^/ Ml 22 ā Un cuib de nobill
ā Nu mai spun nimic, uite, nu mai spun nimic, se grabi sa se scuze Maria Nikolaevna. Nu-|i place, iarta-ma, n-am sa mai fac ! Nu te supara ! In acea clipa, Polozov ieĀ§i din camera alaturata, |inind Š¾ gazeta in mina. ā Ce-i cu tine ? E gata masa ? il intreba nevasta-sa. ā Imediat> Uite ce am citit in Severnaia Pcela... 1 A murit prin^ul Gromoboi. Maria Nikolaevna intoarse* capul. ā Ah ! Ce spui ? Fie-i farina u^oara ! In fiece an, urma ea, intorcindu-se spre Sanin, in luna februarie, de ziua mea de naĀ§tere, imi umplea casa cu camelii ; cu toate acestea, nu ma putea convinge sa petrec iarna la Peters- burg. Ce virsta avea ? gaptezeci de ani; cred ?ā¢ i se adresa ea barbatului ei. . Š» ā Da ! In ziar.e descrisa inmormintarea. Curtea impe- rials a fost Ā§i ea prezenta. Ā§i uite ce versuri a facut prin- ful Kovrijkin cu acest prilej. ā Ah, foarte bine. ā Nu vrei sa ti le citesc ? Prin|ul il nume^te ābarbat de statā. ' ā Nu, hu vreau. Barbat de.stat! Era numai, barbatul Tatianei lurievna. Haide^i sa mincam. Viii cu viii Ā§i morJpi cu mor^ii. Dmitri Pavlovici, da-mi bratul. ā¢ Ā« ā¢ -A ; ā .* r ' ā¢ . . Masa fu excelenta, ca Ā§i in ajun, Ā§i foarte'insufle|ita. Maria Nikolaevna Ā§tia sa povesteasca, inspire rara la femei, mai ales la rusoaice. Nu se sfia in exprimare si nu le cru^a deloc pe compatrioatele ei. Citeva din ironiile bine plasate il amuzara pe Sanin. Ceea ce dispre^uia, insa, .mai mult ca orice, zicea ea, erau ipocrizia, vorbele um- flate Ā§i minciuna... $i se lovea de ele pretutindeni... Amin- tindu-Ā§i de anii copilariei, nu se sfii sa spuna lucruri <jiu- date despre parin^ii ei. Parca se mindrea.cu mediul umil din care ieĀ§ise, facindu-si un merit din aceasta obirĀ§ie'. Spunea ' ā¢ * 1 Ziar pol'itico-literafr-editat la Petersburg in perioada 1825ā 1864 (n.r.Ju ' . 338 - u
ā Am purtat opinci din scoar|a de copac, ca si Natalia _ Kirilovna Nari^kina 1. Sanin in|elese ca femeia asta avea Š¾ experien|a mult mai bogata decit multe femei de virsta ei. Polozov minca tacticos, bea incet, ca sa se delecteze, ridicind din timp in timp privirea spre Sanin Ā§i spre rie- vasta-sa : ochii sai spalaciji, adormi|i parca, erau, in rcalitate foarte iscoditori. ā Ce baiat cuminte e$ti ! exclama Maria Nikolaevna,' intorcindu-se spre so^ul ei. Ce bine mi-ai facut comisioa- nele la Frankfurt ! Te-a$ saruta pe frunte, drept recom- pense, dar Ā§tiu ca tu hu tii la asta. ā Nu prea, raspunse Polozov, taind un ananas cu un cu|it de argint. Maria Nikolaevna, batind cu degetele in masa, il pri- vea surizind : ā¢ / ā¢ ā Tinem prinsoarea ? ii spuse ea cu subinjeles. ā Š |inem. . ā Foarte bine. Sa Ā§tii ca pierzi. Polozov iĀ§i scoase barbia inainte : ā Hm ! de data asta, n-o sa-Ji mai mearga, Maria Nikolaevna ; cred ca tu ai sa pierzi. . ā Ce, ati pus rama^ag pe ceva ? Pot sa Ā§tiu Ā§i eu ? intreba Sanin. ā Nu... inca nu,'raspunse Maria Nikolaevna, izbuc- nind intr-un hohot de ris. Batu ora Ā§apte. Valetul anun^a ca trasura a tras la scara. Polozov iĀ§i petrecu nevasta ci|iva paĀ§i Ā§i se intoarse repede, infundindu-se in fotoliul lui. ā Baga de seama, pu uita de scrisbarea vechilului ! ii striga Maria Nikolaevna din antreu. _ Fii liniĀ§tita, am sa-i scriu. Ā§tii ca* sint om ordonat. XXXIX IN ANUL 1840, TEATRUL DIN WIES- baden avea Š¾ infatisare destul de saracacioasa,-iar trupa, pe cit de mizerabila ca nivel artistic Ā§i de pompoasa in mediocritatea ei, pe atit de con^tiincioasa in rutina ei ā 1 Natalia Kirilovna NariĀ§kina ā mama lui Petru cel Mare (n.r.). 839 22*
frivialS,? nu depa?.ea nici- cu. un fir de, ŃŠ¹Š³ nivelul' obiĀ§puit all tuturor teatTelbr' germane ; masura perfectiunii aees- ;tora Š¾ dadea, in modul cel mai fidel,, trupa din,. Karlsruhe, d&- sub āilustra direcjiune" a. domnului. DevrientĀ£ - In, spatele lojii inchiriate de- āalte^a-sa doamnai von Pblbzov" (Dumnezeu. $tie ce facuse servitoruli hoteluliii ca s-o:- capete, fiindca nu. era. de: presupus ea ar fi putut-o ,,Iuaā de la Stadt-Direktor !) se afla o? incapere. mica, cu- citeva. canapele: de-Š° lungul perejilor. Inainte. de a. intra in loja,. Maria Nikolaevna; il. ruga pe Sanin sa traga jos draperia, ce desparjea loja, de incinta teatrului; ā Nu vreau sa ma vada nimeni,. ii spuse-ea : altfel, o- ' 'saĀ» navaleasca cu- tojii aici... H 'pofti pe Sanin linga, dinsa, a?ezindu-l' cu spatele ' ā spre sala, a?a incit loja parea- goala. Orchestra execute uvertura la Nunta lui. Figaro... Cor- tina se ridica Ā§i reprezentajia incepu. Era una din acele nenumarate piese primitive,, in care autorii cu pretence de eruditie,. dar. fara talent, dezvolta sirguincios, dar fara pnicepere,; intr-o limba ingrijita, dar lipsita de viaja, una din acele idel āprofundef* sau āpasio.- nanteā ?i, redind ceea-. ce numesc ei un' conflict dramatic, impra?tie de fapt Š¾ plictiseala de mo^rte... de-Š° dreptul- asiatica, aĀ§a cum existai de pilda holera- asiatica;. Maria 'Nikolaevna asculta rSbdatoare Š¾ jumatate de act; dar-cind' junele amorez,. aflihd-de- tradarea iubitei (purta Š¾ redin- gota de culoarea-scorti^oarei; cnmiheei bufante, cu guler de piu?, Š¾ vesta tarcata cu- nasturi- de' sidefj pantaloni verzi cu curele lustruite pe sub ghetre ?r manu?i albe de piole de caprioara), cu pumnii lipi^t de' piept ?i: cu coatele in unghi. ascu(it, incepu sa- urle intocmai; ca un eiine, Maria Nikolaevna i?i pierdu r&bdarea. ā Cel mai prost actor francez, din ultimul ora?el de provincie, joaea mai bine ?i mai degajat decit steaua cele- britajii germane, observa ea indignata ?i se ā retrase in - ineaperea din fund. Ā§ezi aici, il pofti pe Sanin, lovind cu mina, locul go! dāe* linga dinsa, de pe canapea; Saā stain mai tine de vorba. ^-Davvient Eduard (1801ā-1877). literat, actor regizor, cai'e^a adus inovajii in domemul'artei scenice (n.r.j. 340
Sanin nu se opuse. Maria Nikolaevna il privi de jos : ā E$ti docil; dupa cite vad. So|ia dumitale are s-o duca bine cu dumneata. Mascariciul asta, continua ea, ara- tind cu evantaiul pe actorul care urla mereu (juca rolul unui profesor particular), imi aminteĀ§te de tinere|ea mea. Am fost Ā§i eu indragostita de un profesor. Era cea dintji, ba nu,' a doua mea pasiune. Mai intii, am iubit pe un frate de la minastirea Donskoi. Aveam doisprezece ani Ā§i-l.vedeam numai duminica. Purta Š¾ rasa'de catifea, se parfuma cu levan|ica Ā§i, cind trecea prin multime cu cadelni^a in mina, spunea cucoanelor in fran^uzeste : āPardon, exkiousez". Tinea mereu ochii in parnint Ā§i avea gene lungi, uite, atit de lungi ($i Maria Nikolaevna taie cu unghia aratatorului jumatatea degetului ei mic). Profeso- rul meu era monsieur Gaston. Trebuie. sa Ā§tii ca era un elve|ian pe cit de savant, pe atit de sever. Ce figura ener-' gica ! Favoritii negri ca abanosul, un profil grecesc Ā§i niste buze care pareau turnatezin fier. Tare ma mai temeam de dinsul ! E singurul om de care-mi-a fost frica in viata.' Era profesorul fratelui meu, care a murit mai tirziu... inecat ! Š |iganca mi-a prezis ca am sa mor ?i eu de moarte naprasnica, dar, dupa cum vezi, toate-s prostii. Nu cred in astea. Ti-1 po|i irichipui pe Ipolit Sidorovici cu un pumnal in mina' ? ā¢ ā Se poate muri Ā§i altfel, nu numai de pumnal, Q intrcrupse Sanin. ' ā¢ ā Prostii. Esti superstitios ? Eu deloc. $i, pe urma, nu po^i scapa de ce fi-e scris. Monsieur Gaston locuia la noi, deasupra odaii mele. Mi se intimpla sa ma trezesc noaptea ?i sa-i aud pa$ii ā se culca tirziu de tot ā Ā§i inima imi batea de venerate... ori, poate, de alt sentiment. Tata de-abia $tia sa serie Ā§i sa citeasca, dar noua ne-a dat Š¾ cre^tere aleasa.* $tii ca am inva^at latineĀ§te ? ,;Š¹ ā Dumneata ? LatineĀ§te ? ā Da... eu. M-a invaf^t monsieur Gaston $i am citit- cu dinsul Eneida ! E tare plicticoasa, dar are ?i pagini frumoase. I|i aminte^ti cind Didona Ā§i Enea, in padure... ā Da, da, imi amintesc, se grabi Sanin s-o intferupa. Uitase de mult pu|ina latineasca pe care Š¾ Ā§tiuse Ā§i nu cund?tea mai nimi'c din Eneida. 341
Maria Nikolaevna il privi, dupa obiceiul ei, cam pieziĀ§ Ā§i de jos in sus : ā Nu trebuie sa-Š¦ inehipui da .as fi cine stie ce'inva- tata. Ah !- Doamne ! NuJ Nu sint Š¾ savanta Ā§i n-am nici un talent. De-abia ;Ā§tiu sa scriu. Serios ! Nu pot citi cu glas tai'e, nu Ā§tiu sa :cint la pian,. nici sa dansez, nici sa cos. Nu $tiu nimic ! Acum ma cuno^ti. Asta sint, rosti Ā§i isi intinse bra^ele in laturi. 1Š¦ povestesc toate astea mai Jntii ca sa nu ascult pe nataraii ā de pe scena, Ā§i arata intr-acolo (actorul profesor cedase locul unei actri^e care urla Ā§i ea la fel, tinindu-$i coatele in fa^a), $i, pe urma, i|i sint oarecum indatorata : ieri dimineaja nu'- mi-ai yorbit numai despre dumneata ? ā Dumneata mi-aiācerut, se scuza Sanin. Maria Nikolaevna se intoarse deodata spre dinsul : ā $i nu |ii sa, stii ce fel de femeie sint? Dealtminteri, nu ma mira deloc, adauga ea? lasindii-se din nou pe pernele canapelei : Un barbat care are de gind sa se insoare curind Ā§i inca din dragoste, dupa un duel, mai are oare timp sa se ocupe Ā§i de altceva ? Maria Nikolaevna cazu pe ginduri Ā§iv incepu sa'mu^te marginea evantaiului cu dintii ei cam mari, dar regulati Ā§i albi ca laptele. Sanin sirn^i din nou ca-1 invaluie aceeaĀ§i vraja, de care nu putea sa scape de ieri. Conversa^ia cu Maria Nikolaevna continua incet, aproape pe Ā§optite, ceea ce il tulbura Ā§i mai mult... Cind se vor sfirsi toate astea ? se intreba el. Oamenii slab! niciodata nu se pot hotari sa termine ceva din indemn .propriu ā aĀ§teapta mereu ca sfirĀ§itul sa vina de la sine? In acea clipa, cineva stranuta pe scena. Autorul. intro- dusese acest stranut in piesa drept āelement" sau āmo- ment comic". Fara indoiala, era singurul element comic al piesei Ā§i spectatorii, multumindu-se cu atit, incepura A sa rida. Risul acesta il intarita Ā§i mai mult pe Sanin.< In acele clipe nu se dumirea daca-i vesel sau furios, daca se plictise^te sau se amuza. Ah ! dāaca 1-ar fi vazut Gemma ! 342
ā intr-adevar, ce ciudatenie ! exclama pe nea^teptate Maria Nikolaevna. Cineva i|i poate spune linistiD āAm de gind sa ma insorā, dar nimeni nu |;i-ar spune lini^tit: āAm de gind sa ma arunc in apaā. $i, cu toate acestea, ce de- osebire este ? Ciudat, intr-adevar ! Sanin se inciuda : ' . ' ā Dar, Maria Nikolaevna, deosebirea e mare ! Sint unii oameni care nu se tern sa se arunce in apa : aceia care Ā§tiu sa inoate. In ce prive^te ciudatenia unor anumite casa- torii... pentru ca a venit vorba de ele... w Se opri, muĀ§cindu-Ā§i limba. Maria Nikolaevna isi lovi cu .evantaiul dosul palmei: ā Continua, Dmitri Pavlovici, continua, te rog. JStiu. ce voiai sa spui : āPentru ca a venit vorba de ele, stimata doamna, nu se poate imagina nimic mai ciudat decit casa- toria dumitale, Maria Nikolaevna Polozova : il cunosc doar pe so^ul dumitale din copilarieā. Iata ce voiai* sa spui dumneata, care Ā§tii sa ino.ti. ā Va rog... da^i-mi voie.J . ā Ei cum, tagaduieĀ§ti ca te-am inteles ? Nu-i aĀ§a ? ' repeta ea staruitor : Haide,. uita-te in ochii mei Ā§i spune-mi ca m-am in^elat. Sanin nu mai Ā§tia unde sa-Ā§i ascunda privirea. ā ELbine, da, incuviinta in cele din urma : AĀ§a-i, daca dori|i neaparat. Maria Nikolaevna clatina din cap : ā Da... da... $i nu te-ai intrebat dumneata, un inotator atit de bun, care a putut fi motivdl unei atit de ciudate... actiuni din partea unei fernei care nu-i nici saraca... nici proasta... nici urita ? Poate, nu te intereseaza. N-are a face. Am sa-ti spun motivul, nu. acum, ci indata dupa antract. Mi-e teama sa nu intre cineva... Maria Nikolaevna nu rostise bine ultimul cuvint, cind uĀ§a lojii se deschise .si vazura strecurindu-se inauntru Š¾ figura ro^covana, tinara inca, dar cu gura $tirba, cti nasul mare, cu parul lins .si cu niste urechi enorme de liliac, / lucind toata de sudoare. Dindaratul ochelarilor mari, cu 343
rame de aur $i ,cu un pince-nez deasupra lor, se i|eau doi ochi mici, miopi Ā§i iscoditori.' Tipul iĀ§i roti privirea prin loja, Š¾ zari pe Maria Nikolaevna Ā§i, cu un zimbet slugarnic, saluta adinc, tragind parca dupa el un grumaz brazdat de niĀ§te vine groase, proeminente... Maria Nikolaevna iĀ§i flutura repede batista, ca Ā§i cum\ ar fi vrut sa alunge Š¾ ginganie suparatoare : ā¢ ā Nu sint acasa ! Ich bin nicht zu House... Kh !... Kh !... Noul venit surise miral Ā§i in sila, mormaind āsehr gut! sehr gut!ā (foarte bine ! foarte bine !), intretaiat de un Ā«sughit ca deā plinset, imitat, pesemne, dupa acel al lui ' Liszt, la picioarele caruia se tirise cindva, Ā§i disparu. ā Cine-i tipul ? Š¾ intreba Sanin. ā Asta ? E critical din Wiesbaden. āLiteral" ori sluga, cum vrei s-o iei. Adtualmente, se gase^te in solda directo- rului, Ā§i prin urmare e silit sa. laude Ā§i sa se arate incintat de toate prostiile de aici. in. fond, e plin de venin, dar, n-are ce face. Gata, s-a dus cu liniĀ§tea mea. Š gura-sparta : Š¾ sa le spuna tuturor ca sint aici. La urma urmei, pu|in imi pasa ! - Orchestra intona un vals $i cortina se ridica din nouā. Schimonoselile ?i urletele se luara la intrecere.ā. ā Acum, relua Maria Nikolaevna, afundindu-se in pernele canapelei, vezi ca n-ai iricolro $i, vrind nevrind trebuie sa-mi |ii companie, in loc sa stai alaturi. de logod- nica dumitale... Nu intoarce ochii asa Ā§i nu te supara ; te injeleg Ā§i de aceea ti-am fagaduit sa-ji dau deplina liber- tate ; dar, pentru moment, te rog sa-mi asculfi spovedania. Ā§tii ce iubesc mai presus de orice ? ā Libertatea. Auzind acest raspuns, Maria Nikolaevna puse mina ei peste mina lui Sanin. ā Da, Dmitri Pavlovici, urma ea, Ā§i in vocea ei vibra un accent grav, de neindoielnica sinceritate : da, liberta- tea mai pregus de orice inainte de orice ! Sa nu crezi ŠµŠ¹ ma laud,- ā si de ce a? face-o ? Nu-i -nimic demn de lauda. Aja. sint ?i voi fi pina in ceasul mortii. In copi- Eirie, prea am vazut robia de aproape, prea multe Ā£m m- - dural. Monsieur Gaston, dascalul meu, mi-a deschis ochii. ŠŠ
Acum intelegf, poate,, de ce m-anbm&ritat cu Ipdlit Sidoro- vicfc. Cu el* sint liberS, cu desSvirgire libera ca aerul $i ca vintul !.\ OĀ§tiam inainte de casatorie. Da, ?tiam ca Š¾ sa fiu cu dinsul libera ca un cazac in stepa .! Maria Nikolaevna tacu Š¾ clipa Ā§i arunca deoparte .evan- taiul : ' ā ā Dar vreau sa-ti mai spun ceva : adesea, nu ma sfiesc sa meditez...'e distractiv Ā§i cred ca pentru asta ni s-a si dat mintea. Dar' nu ma gindesc niciodata la consecintele fapte- lor mele.- Nu sint deloc indulgenta cu mine insami $i.nu ma cru|' nici atitica.' Nu ma pling. La ce bun ?,Ma conduc dupa zicala : āceta ne tire pas a consequence* L Nu $tiu cum s-o traduc in ruse?te. Intr-adevar, ce anume tire a consequence ? Nd-mi va cere nimeni .soeoteala deā faptele mele aici, pe pamint. Acolo, sus (si ridica un deget), acolo sus, fie ce-o fi. Cind ma vor judeca acolo... eu nu voi mai fi. Ma ascult'i ? Nu te plictise^ti ? Sanin asculta, stind putin aplecat. tnalta apoi capul : ā Nu ma plictise^te deloc, Maria Nikolaevna, ci va ascult cu mult interes. Numai ca... marturisesc, ma intreb de ce imi spune-i toate astea ? t Maria Nikolaevna se apropie u$or de el : ā Te intrebi..: EĀ§tiā atit de putin patrunzator sau atit de modest ? Sanin ridica si mai tare capul. ā Iti spun toate acestea, urma Maria Nikolaevna pe un ton linistit, care nu se prea potrivea cu expresia fe|ei ei, pentru ca imi placi mult. Da, sa nu te mire, nu glumesc. Pentru ca mi-ar fi pcnibil sa Ā§tiu ca ai putea famine cu Š¾ impresie defavorabila despre mine... nu defavorabila, asta mi-e indiferent, ci gresita... Iata de ce te-am adus aici, de ce stam acum numai noi doi singuri Ā§i vorbesc cu dumneata atit de deschis... Da, da, pe fata. Nu mint, Dmitri Pavlovici. Jptiu ca esti indragostit.de alta femeie, ca ai de gind s-o iei in casatorie... Cu toate acestea, imi place sa cred ca ai sa apreciezi dezinteresarea mea I $i iata un bun prilej ca s& spui, la rindul dumitale, āeela ne tire pas a consequence* ! I , 1 Asta nu are unman (Fr.)\
incepu sa rida,,dar se opri brusc $i raSase nemi$cata, surprinsa parca de propriile ei cuvinte. $i ochii ei, de obicei atit de vioi Ā§i indrazne^i, se acoperira Š¾ clipa de o uĀ§oara umbra de sfiiciune, de tristeje chiar. ,,$arpe ! Ah, ce Ā§arpe e ! iĀ§i spuse Sanin. Dar ce Ā§arpe frumos !ā .ā¢ ā¢ ā Da-mi lornionul, ii ceru deodata Maria Nikolaevna : Sint curioasa sa vad, aceasta jeune premiere e chiar aĀ§a de urita cum pare de aici ? intr-adevar, ai zice ca guvernul a ales-o intr-adins pentru moralizarea publicului, ca saā mai potoleasca inflacararea tinerilor de aici. Sanin ii dadu lornionul. Ea il lua repede,- dar atinse cu amindoua miinile degetele tinarului, apasindu-le uĀ§or de tot, pe nesim^ite aproape. ā Nu te incrunta a$a ! ii ?opti ea zimbind : Ti-am spus ca nu in^eleg sa fiu pusa in lan^uri, dar nici nu vreau sa-i pun pe al^ii. Imi place libertatea $i resping tot ce-i impo- triva ei.. dar nu numai pentru mine. Acum, da-te pu^in la Š¾ . parte, sa ascultam piesa. Maria Nikolaevna i$i indrepta lornionul spre scena $i Sanin facu la fel. Sta linga dinsa in penumbra lojii, respi- rind fara voie parfumul cald al trupului ei incintator. 11 obseda tot ceea ce ii spusese aceasta.femeie in cursul serii Ā§i, mai cu seama, vorbele ei din-urma... XLā. ā¢' !' PIESA. MALTIN.U VREUN CEAS, DAR Maria Nikolaevna $i Sanin nu mai urmarira ac^iunea de pe scena. Reluasera- conversa^ia intrerupta. De asta' data, Sanin tacu mai pu^in. Era suparat $i pe dinsul, Ā§i pe Maria Nikolaevna. Se sileassa-i demonstreze toata netemei- nicia ,,teorieiā sale, ca si cum ei ii ardea de ,,teoriiā ! Se lansa in disciitie, fapt ŠµŠµ Š¾ bucura : cind discu^i, faci ā sau eĀ§ti pe.cale sa faci concesii. Sanin nu ocolea cursa ce i-o intindea ; dimpotriva, se lasa dus ; oricum, nu mai era a?a de salbatic. Ea, cind il contrazicea, cind se arata (de parerea lui, ridea, raminea visatoare, trecea la atac... ?iā intre timp, -obvajii lor se apropiau unui de altul Ā§i Sanin nu-Ā§i mai intorcea ochii, ori de cite ori ea il privea. , 346
Ochii Mariei Nikolaevna pareau ca aluneca lin pe trasa- turile fe^ei lui $i, drept raspuns, Sanin ii zimbea... poli- ticos, ce-i drept, dar ii zimbea. Doamnei ii convenea ca se lanseaza in discufii pe terne abstracte. $i, intr-adevar, Sanin facea considera^ii asupra sincerita^ii legaturilor dintre oameni, asupra indatoririlor sfinte impuse de dra- goste, de casatorie. Temele abstracte sint un mijloc exce- lent pentru orice inceput... ca punct de piecare... Cei care Š¾ cunosteau bine pe Maria Nikolaevna spuneau ca, atunci cind pe f a^a acestei fiin^e tari Ā§i hotarite se ive^te Š¾ expresie de gingasie re^inuta Ā§i pudoare feciorelnica ā de unde le mai scotea, nimeni nu Ā§tia ! ā' atunci... o, atunci, lucrurile iau Š¾ intorsatura cu adevarat primejdioasa. $i, dupa cit se vedea, tocmai Š¾ asemenea intorsatura luau lucrurile Ā§i acum..,. Cum s-ar fi dispretuit Sanin, daca si-ar fi putut da seama ce se petrece cu dinsul ! Dar n-avea ragaz nici sa se analizeze, nici sa se dispre-|uiasca. Ea insa nu-1 slabea nici Š¾ clipa... Si asta numai fiindca Sanin era un baiat dragu| I Ajungi uneori sa-ti spui : ālata de ce depinde ca sa te pierzi sau sa te salvezi !ā Spectacolul se incheie. Maria Nikolaevna il ruga pe Sanin sa-i puna Ā§alul si statu nemi^cata, tot timpul cit el ii infasura umerii, cu ^devarat regesti, in faldurile moi ale jsalului. il lua de braĀ£ Ā§i, iejsind in coridor, fu gata sa scoata un |ipat. Chiar la usa lojii era Donhof, ca Š¾ fan- toma, Ā§i in urma lui se vedea mutra slabanoaga a criti- cului wiesbadenez. Pe fata unsuroasa a ,,literatuluiā se citea Š¾ mul^umire rautacioasa. ā Nu dori^i, doamna, sa va chem trasura ? Š¾ intreba tinarul ofi^er, cu glasul tremurind de Š¾ furie abia stapinita. ā Nu, multumesc, raspunse ea : Š va chema valetul meu. Lasafi-ma ! adauga Jncet, dar poruncitor Ā§i, rostind aceste cuvinte, se indeparta repede, luindu-1 pe Sanin cu dinsa./ ā Du-te dracului ! Ce te tii' scai de mine ? racni deodata Donhof, adresindu-se ,,literatuluiā. Trebuia sa-Ā§i descarce minia pe cineva. ā Sehr gut 1 Sehr gut ! murmura āliteratul", facin- du-se nevazut. Valetul astepta in vestibul: aduse trasura cit ai clipi din ochi. Maria Nikolaevna se sui repede, iar Sanin dupa 347
ea. Portiera se inchise cu ā¢ zgomot Ā§i Maria Nikolaevna izbucni in ris. ā De ŠµŠµ rizi ? facu Sanin, curios. ' ā Ah, iarta-m.a, te ,rog.?. dar m-am gindit ca, daca Donhof s-ar bate in duel a doua oara cu dumneata, Ā§i de asta data pentru mine... ar .avea haz, nu ? ā Sinteti atit de intima cu dinsul ā? intreba Sanin. ā Cu dinsul ? Cu baietaĀ§ul asta ? E umbra mea, atita tot. Fii liriiĀ§tit... ā Sint perfect linistit. Maria Nikolaevna Suspina : ā .Da, $tiu ca eĀ§ti liniĀ§tit. Vreau sa-ti spun insa ceva.77 E^tiatit de dragut, incit nu-mi vei putea refuza Š¾ ultima rugaminte. Nu uita ca plec peste trei zile la Paris $i dum- neata te intorci la Frankfurt... Cine Ā§tie daca Š¾ sa ne mai vedem ! ā $i care-i rugamintea ? - ā¢ ā CalareĀ§ti, desigur. ,.>- ā Da. ā Ei bine, iata ce-i. Miine dimineata, te iau cu mine, sa ne plimbam afara din oraĀ§. Vom avea cai excelenti'. Pe urma, ne intoarcem, incheiem afacerea ,$i amin ! Nu te speria, vei spune ca-i un capriciu, ca sint nebuna. La urma urmei, poate sa fie adevarat ! Te rog insa spune numai atit : ,,primescā ! Maria Nikolaevna i$i intoarse faja catre el. In cupeu era intuneric, dar ochii ei straluceau Ā§i in aceastS intune- cime. * ā Bine, primes Ń,-raspunse Sanin, suspinind. , r- Ah ! Ai suspinat L exclama Maria Nikolaevna, imi- tindu-1 : Uite ce spune acest susjpinam intrat in hora, trebuie sa joc. Nu, nu... E$ti dragut, incintator,, iar eu am sa-mi tin fagaduiala. fata mina mea, fara manuka, mina dreapta, care va semna actul. Ia-Š¾ $i crede in sinceritatea ei. Ce fel de femeie oi fi, nu ?tiu, dar sint om -onest po|i face Š¾ afacere cinstita cu mine. Fara sa-$i dea bine seama de ceea ce face, Sanin duse ml-na ei la buze. Doamna Polozov Š¾ trase ineeti^or $i nu mai rosti nici Š¾ vorba pina la hotel. Se ridica .in picioare ca sa coboare... Ce-a fost asta ? Š halucinafie a lui Sanin, .sau Š¾ dezmierdare repede .-$1 arza- toare care i-a atins obfazul ? 48 ' ā
~ Š Šµ miine, Ā§optii Maria Nikolaevna de pe scara lumiĀ» nata de , cele patru bra|e ale unui candelabru, cu care un lacheu in fireturi ii ieĀ§ise in intimpinare. (Ea iĀ§i |inea ochii pleca(i.) Pe miine ! Intrind in odaia lui4 Sanin gasi Š¾ scrisoare de la Gemma.ā Tresari de spaima, dar- sufise imediat, ca sa-Ā§i ascunda parca sie$i teama care il cuprinse. Scrisoarea con|inea doar citeva rinduri. Gemma iĀ§i arata multumirea ca el vede- afacerea atit de bine pornita, il sfatuia sa aiba rabdare, if spunea cato(.i ai casei sint sanato^i Ā§i ca se bucura dinainte la gindul reintoarcerii lui. Sahin gasi scrisoarea cam rece. Totuiji, lua pana Ā§i hirtia... dar le ISsa sa-i cada din mina. āDe ce sa-i scriu ? Ma intorc miine. E timpul! E timpul Se culca Ā§i se sili din rasputeri sa adoarma. Daca. rami- nea treaz, desigur ca s-ar fi gindit la Gemma Ā§i... s-ar fi rujjinat, evocindu-i chipul. ConĀ§tiin(;a ii spunea, insa, ca totul se va sfirĀ§i a doua zi, ca va scapa pentru totdeauna de aceasta boieroaica zanatica Ā§i ea va uita toata aiureala asta. Oamenilor slabi le place sa foloseasca cuvinte lari, crnd isi vorbesc lor incite. Et puis... cela ne tire pas a consequence I . XLI ACESTE GiNDURI 1L FRAM1NTAU pe Sanin, inainte de a se culca. Daiā cind, a doua zi, Maria Nikolaevna, dupa ce batu grabita la usa lui cu minerul de margean al cravasei, aparu in pragul odaii, (iniud pe brat trena costumului de amazoana, din postav albastru- inchis, cu Š¾ palarie barbateasca pe buclele ei bogate, cu voalul aruncat pe spate, cu buzele, cu ochii Ā§i toata fap- tura ei luminata de un zimbet provocator... la ce s-a gin- dit Sanin... istoria.o trece sub tacere. ā EĀ§ti gata ? intreba ea cu voie buna. In locul unui raspuns, Sanin iĀ§i ineheie redingota $i-?i lui! pcilaria. Maria Nikolaevna ii arunca Š¾ privire cuteza- toare, facu un semn din cap Ā§Lcobori repede scara. Sanin se repezi dupa ea. Trei cai a^teptau de mult tn fataāperonului. Š iapa pursinge de un roib' auriu, cu. capul fin, cu picioare de . ā ( \ . 349
cerb, cam slaba, dar cu Š¾ linie eleganta iute ca focul, era destinata Mariei Nikolaevna. Al doilea' cal, inalt, puternic, negru-corb, cu buza superioara subtire descoperindu-i dinfii, era pentru ā¢ Sanin. Al treilea, pentru grom. Maria Nikolaevna- se sui usor pe cal, care batu din picioare Ā§i se rasuci in loc ; jdar excelenta ŃŠ°1Š¹Š³ŠµŠ°|Š° il domoli repede. Tinea sa-si ia ramas bun de la Polozov, care ie^ise in bal- con, cu nelipsitul sau fes si halatul desfacut, fluturind batista cu Š¾ mutra cam acra, chiar posomorita. Sanin iĀ§i incaleca el calul; Maria JMikolaevna saluta pe Polozov cu virful.cravasei Ā§i lovi apoi cu'ea grumazul incordat si . lat al iepei, care se ridica in doua picioare, sari inainte ne- chezind, apoi, imblinzita, tremurind $i ;muĀ§cindu-Ā§i zaba- lele/pornila trap cu paĀ§i mici, rhasurati. Sanin Š¾ urma pe Maria Nikolaevna, . admirindu-i talia. mladioasa, zvelta, strinsa intr-un corsaj care ii desena formele fara a i le stringe ; leganindu-se cu multa siguranja Ā§iāgratie pe cal, amazoana intoarse capul Ā§i-l chema cu privirea. Pornira alaturi unui de altul. ā Ce placut e ! exclama doamna Polozova. Ti-o spun pentru ultima oara inainte de,a ne despar|i ; e$ti adorabil _ ā si n-ai sa te caiesti. ā Accentua ultimele cuvinte cu un semn afirmativ din cap, repetat de citeva ori, pentru'a-l'face sa inteleaga, parca $i' mai bine, semnificatia lor. . - Parea atit de iericita, incit Sanin.ramase surprins. Fata ei avea acea expresie serioasa pe care Š¾ au copiii cind .sint tare... tare ŃŠø1|ŠøŃŠ©. ' Mersera la pas, pina la bariera apropiata a ora^ului,ā apoi pornira in galop. Era ovreme minunata, Š¾ adevarata zi de vara. Un vint uĀ§or, placut, le racorea fa|a, Ā§uierindu-le pe la ureche. Š senza^ie de tihere^e, de dor de viata ii cuprinse pe nesimtite in acest galop inipetuos ; sofbeau aceasta senzafie cu tot mai multa.placere. Maria Nikolaevna opri brusc calul Ā§i il lasa la pas. Sanin ; f acu la fel. ā lata, exclama ea, suspinind adinc de fericire, singu-4 rul lucru pentru care merita sa traie^ti ! Sa izbutesti sa faci ceea ce doresti, ceea ce credeai cu neputin|.a, Ā§i sa te cufunzi apoi pinaā aici ! (Degetele ei, atingindu-i- usor gitul, completara icleea.) Ce bine te sim|i atunci ! Eu, de pilda, in aceste clipe, sint buna ca piihea calda. Cred ca a? imbra- ŠŠ0
|i$a lumea- intreaga. āAdica... nu pe toata lumea ! Uite, pe acela de acolo nu 1-as imbraji^a. Arata cu virful cravasei un batrin imbracat saracacios, care mergea pe marginea Ā§oselei. Dar sint gata sa-1 fericesc. Poftim, ia-o ! Ii arunca *punga ei la picioare. Sacule(:ul greu (pe atunci nu se cunostea inca portmonetil) cazu zgomotos in pulbere. Drume|ul se opri, uimit. Maria Nikolaevna izbucni in ris Ā§i dadu pinteni calului. ā Iti place a$a de mult sa calaresti-? Š¾ intreba Sanin, ajungind-o din urma. Maria Nikolaevna opri iaraĀ§i calul. brusc. Numai a$a il oprea. ā Voiam sa-evit multumirile. Cei.care imi multumesc imi strica placerea. Nu pentru dinsii, ci pentru mine Š¾ fac. Dar nu suport sa-mi multumeasca. Parca-ai intrebat ceva adineauri ? N-am auzit bine. ā V-am intrebat... voiam sa stiu de ce sinteti atit de x fericita astazi ? ā $tii ceva ? zise Maria Nikolaevna, care n-auzise intrebarea lui Sanin, ori nu crezu necesar sa-i raspunda. Ma plictiseĀ§te grozav acest grom, care se tine pe urmele noastre. Nu se gindeste, desigur, decit la ceasul cind ne ā vom intoarce, ca sa fie iarāliber. Cum sa scapam de el ? (Scoase din buzunarā.un carnetel.) Daca l-a$ trimite inapoi cu un bilet ? Nu... nu merge. Dar ce se vede acolo, inaintea noastra ? Un han ? Sanin privi intr-acolo : ā Da, cred ca-i un han. ā Foarte bine. Am sĀ„a-i'poruncesc sa se opreasca acolo Ā§i sa bea bere pina ne vom intoarce. ā Dar... ce-o sa creada ? ā Ce ne pasa ?ā Nu va crede nimic ; va bea bere si atita tot. Hai, Sanin (era prima oara cind ii zicea pe nume), inainte ! Trap ! Ajungind la han, Maria Nikolaevna chema gromul $i ii dadu instructiunile cuvenite. Servitorul, englez de origine si prin temperament, duse mina la cozorocul Ā§epcii fara a spune un cuvint, sari de pe cal Ā§i-l apuca de dirlogi. ā lata-ne liberi ca pasarile cei;ului ! exclama Maria / Nikolaevna. Incotro s-o luam ? Inspre miazanoapte, inspre miazazi, la rasarit, la apus ? PriveĀ§te... sint ca regele Unga- 351
riei la incoronare 1 (arSta cu virful crava^ei cele patru puncte cardinale): Toata lumea e a noastra. :Nu;.. Ā§tii ceva '! .Uite mun^ii cei frumo$i de acolo ! Ah, ce padtire! Hai sus, sus de tot... In die Berge, wo die Freiheit front!1 Se abatu de pe Ā§osea Ā§i porni in galop pe un drumeag abia urnblat, care parea ŃŃ duce chiar spre munte. Sanin Š¾ urma Ā§i el in galop. XLH DRUMEAGUL SE STRlMTA DEVE- nind poteca Ā§i disparu cu totul, taiat de un $an. Sanin propuse sa se intoarca iriapoi, dar Maria Nikolaevna striga : āNu ! Vreau sa uream in mun^i. S-o luam de-a dreptul, cum zboara pasarile.ā Dadu pinteni caluliii Ā§i sari peste $Š°ŠæĀ£. Sanin facu si .el la fel. Dincolo de ?Š°Šæ$, se intindea un ima$, la margine-.uscat, la mijloc umed si la celalalt * capat mla^tinos. Apa razbea din toate parfile, adunindu-se in baltoace. Maria Nikolaevna sim^ea Š¾ deosebita placere sa treaca rind pe rind prin ele. āHai sa tragem la fit, sa facem ca baie|;ii, care fug de la Ā§coalaā tot spunea ea, chi- cotind de ris.. ā Ā§tii ce inseamna in Rusia ,-,vinatoare cu impro^caturi de noroi ?ā il intreba el pe Sanin. ' , 4 ā Da. ' ' ' . r ā Unchiului meu ii placea acest soi de vinatoare, zise ea. 11 insojeam Ā§i eu primavara, cind pamintul muste^te de apa. Era minunat ! lata-ne Ā§i pe noi acum, galopind prin. baltoacele de noroi... Dar observ un lucru : e$ti rus ?i vrei sa te insori cu o italianca. Asta te.prive^te. Ah ! ce-i acolo ? inca un Ā§anf! Hop ! K Calul sari peste obstacol, dar palaria Mariei Nikolaevna zburfi, parul i se despleti $i buclele se revarsara pe umeri. * Regii Ungariei, la incoronare, urcau cSlare pe Š¾ movila āā movila incoro'nSrii ā despicau aerul cu sabia inspre cele patru -puncte cardinale, in semn ca-Ā§i vor apara tara de duĀ§man, de ori-/ unde ar veni (n.r.). , 1 In mun^i, unde domneĀ§te libertatea ! (Germ.). Ń a. ? ā¢ 352 L x ā
Sanin vru'sa descalece, s3-i ridice palaria, dar ea ii striga : āNu Š¾ atinge ! Š ridic singura !ā " Se apleca tare din $a, apuca voalul cu virful crava?ei $i-l ridica, prinzind intr-adevar palaria, pe care Ā§i-o puse in cap,.fara a-Ā§i mai stringe parul. Apoi incepu sa alerge nebuneĀ§te, chiuind.. Sanin galopa alaturi de dinsa, straba- tea ripele, sarea peste garduri, trecea prin piraie, cobora vaile, urea pe coinice, aluneca, se ca^ara iar, cu ochii |inta spre chipul Mariei Nikolaevna. Si cum arata ! Toata fa^a ii stralucea ca iluminata : ochii ii scaparau, lacomi, scinte- ind $i impra^tiind Š¾ lumina salbatica, gura $i narile ii frematau, sorbind cu nesa| aerul ŠµŠµ Š¾ lovea din plin. Se uita drept inaintea ei Ā§i ai fi zis c-ar vrea sa cuprinda pamintul, cerul, soarele Ā§i chiar aerul, sa cucereasca tot ce vedea in fa^a ea ; avea parca un singur regret, ca erau prea putine obstacole de invins ā pe toate le-ar fi biruit... Ā«Sanin*! striga ea. E ca in Lenora de Burger, numai ca dumneata nu eĀ§ti mort ! Nu-i a$a ca nu e$ti mort ?... Ed, eu sint vie, traiesc !Ā» Tot ce mocnea in sufletul ei, indrazneala, curaj, putere, se dezlaii^uise dintr-o data. Nu mai era Š¾ amazoana, avintata in galopul ā¢ neinfrinat al calului ; era un tinar centaur feminin, jumatate fiara, jumatate zei^a, care gonea, gonea mereu ā $i se minuna liniĀ§titul Ā§i pri- mitorul meleag rascolit de iureĀ§ul ei salbatic. Opri in sfirsit calul stropit cu noroi ; vlaguit, animalul tremura sub amazoana. Pufernicul Ā§i greoiul armasar al lui Sanin sforaia zgomotos; ā¢ , ā Ce zici, Š³Š¦ place ? ii Ā§opti ea incet Ā§i cu patima. ā¢ ā Imi place !... raspunse Sanin, ca in extaz. Singele ii clocotea in vine. ā AĀ§teapta, inca ny s-a ispravit ! intinse mina ; ma- nuka ii era ferfŠµŠæŠ¦Š¹. rfi-am spus ca te voi duce in padure, pe munte... Uite muntele ! Intr-adevar, la doua sute de pa$i de locul unde poposisera indraznetii calare^i, se in^ira un 1Š°ŠæŃ de dealuri inalte, acoperite de paduri cu arbori falnici. Prive^te/ continua ea, iatĀ£ Ā§i drumul. Sa ne reve- nim pu|in $i... inainte ! Acum, la pas : trebuie sa lasam caii sa rasufle. Pornira din nou.āCu Š¾ singura mi^care a miinii, Maria Nikolaevna i?i arunca parul pe spate. Se uita la manu?i Ā§i le scoase. ā Au sa-mi miroasa miinile a piele, se rizgiia, dar de asta pu^in iĀ£i pasa, nu-i a$a ? 353
Maria Nikolaevna zimbea, Sanin ii zimbea si el. Aceasta goana nebuna ii apropiase mult, ii facuse prieteni. ā Citi ani ai ? il intreba ea deodata. ā Douazeci Ā§i doi. ā Nu se poate ! Ā§i eu tot douazeci Ā§iādoi. E Š¾ virsta frumoasa ! Punind anii noĀ§tri la un loc Ā§i tot ani fi departe , de batrine^e. Dar tare-i cald. Sint rosie ? ā Ca Š¾ floare de mac. v Maria Nikolaevna i$i trecu batista pe obraz. ā Sa ajungem numai in padure ; acolo Ā§tiu ca7i ra- coare. Š padure batrina e ca un prieten vechi. Ai prie- teni ? . r A Sanin se gindi Š¾ clipa^ ā Da... dar nu multi Ā§i nici unui sincer. ā- Eu am, sinceri... dar nu-s batrini... Ā§i, uite, un cal poate fi un prieten foarte bun .! Cu cita grija te poarta ! Ah, ce bine-i aici ! $i cind te gindeĀ§ti ca poimiine voi f i. la Paris ! ' ā Da... cind te ginde$ti ! repeta Sanin. .ā Ā§i dumneata, la Frankfurt ? ā La Frankfurt, desigur. . ā Ei bine ! Du-te cu Dumnezeu ! In schimb, ziua de azi e a noastra. A noastra... -numai a noastra ! * 7 3 q-Š³ Calare|ii ajunsera la marginea padurii Ā§i se afundara in desiĀ§ul ei. Ā§i padurea ii ascunse in umbra ei blinda Ā§i deasa. -ā Ah ! dar aici e un adevarat rai ! striga Maria Niko- ' laevna.. Sa he adincim in umbra asta, Sanin. Caii lor, la. pas, ,,se adincira in umbra asta", clatinin- du-se $i sforaind incetisor. Cararea, pe care Š¾ urmau, coti deodata spre Š¾ trecatoare ingusta ; ferigile $i iarba neagra, rasina moliffilor frunzelor pe jumatate putrede, de anul trecut, umpleau aerul cu Š¾ mireasma grea, mole$itoare. Din crapaturile stincilor mari, innegrite, razbea Š¾ racoare placuta. De Š¾ parte Ā§1 de alta a drumeagului, se vedeau din loc in loc movilite acoperite de muschi verde. ā Stai ! striga Maria Nikolaevna. Vreau sa. ma asez Ā§i sa ma odihnesc pe' catifeaua asta. Ajuta-ma sa descalec. Sanin sari de pe cal Ā§i se repezi spre dinsa. Ea se spri- jini de umerii lui, sari uĀ§of la parnint se lasa pe Š¾ mo- 354
vili^a acoperita de mu?chi. Sanin, in picioare in fata ei, tinea caii de dirlogi. Ea i$i ridica ochii spre dinsul : ā Sanin, stii sa uiti ? El isi aminti de ceea ce se petrecuse in ajun... in tra- sura. w ā E-o intrebare sau Š¾ clojana ? replica el. ā In viata mea n-am dojenit pe nimeni. la .spune-mi, crezi in farmece ? Ji ā In ce ? ā In farmece... farmecele, de care vorbesc cintecele noastre, cintecele noastre de la tara. ā Ah ! despre ele.vreti sa vorbiti... Ā§opti Sanin. ā Da, despre ele. In ce ma priveste... cred... Ā§i dum- neata ai sa crezi. ā Zodii, farmece, relua Sanin, totul e cu putin^a in lumea asta,. Altadata, nu credeam ; acum insa cred. Nu ma mai recunosc. Maria Nikolaevna privi cercetator in. jurul ei : ā imi pare ca $tiu locul acesta. la uita-te, Sanin, in dosul stejaru'lui mare de colo, nu e Š¾ cruce de lemn ro$u ? āŗ Sanin facu citiva pasi. ā Da, raspunse el, e Š¾ cruce acolo. Maria Nikolaevna zimbi : ā Ah ! foarte bine ! $tiu unde sintem. Pina acum, cel .putin, nu ne-am ratacit. Daā ce zgomot se aude'? E vreun taietor de lemne ? ' ā ā¢ Sanin privi in clesi? : * ā Da... cineva taie craci uscate. ā Trebuie sa ma pieptan putin. DKaca ma vede asa, ar .putea crede cine stie ce... IĀ§i scoase palaria Ā§i incepu sa-si impleteasca cozile lunāgi cu gravitate, fara sa rosteksca un cuvint. Sanin statea in picioare in fata ei... Liniile armonioase ale trupului ei se desenau sub faldurile intunecate ale stofei, de care se aga- tasera firicele ele mu^chi. Deodata, unul din cai sforai puternic in spatele lui Sa- nin, care se cutremura fara voie din tot trupul. Se simtea tulburat pina-n adincul fapturii sale : nervii ii erau intin^i ca niĀ§te coarde. Nu gresise, ā cind spusese : āNu ma mai recunoscā. Era intr-adevar vrajit. Toata fiinta lui se con- -355 83*
centrase intr-un singur gind, intr-o singuradorin^. Maria? Nikolaevna ii arunca Š¾ privire rSscolitoare. ā¢ ā Da, acum totul e in. ordine, Ā§i-Ā§i puse palaria; Nu stai jos ?-Uite, colea ! Nu, Š¾ clipa..., nw te aĀ§eza... Ce se aude ? , Uri zgomot infundat Ā§i prelung trecu peste coama co- pacilor Ā§i se infunda in padure. . ā Oare a tunat ? _ * - ā Cred ca da, raspunse Sanin. ā Ah ! atunci e sarbatoare, Š¾ adevarata sarbatoare ! - Numai asta lipsea. Bubuitul surd se auzi a doua oara, mai tare, Ā§i apoi rabufni ca Š¾ explozie. ā¢ . ā Bravo ! Bis ! .iji mai aminte$ti ? Ieri i^i vorbeam de Eneida. $i ei au fost surprin^i de furtuna intr-o padure. Dar trebuie sa ne adapostim undeva. Se ridica iute : . Adu-mi calul. Intinde jnina... aĀ§a. Nu sint grea. Maria Ni- kolaevna salta in Ā§a, ca Š¾ pasare. Sanin mcaleca Ā§i el. ā Vrei... poate sa te intorci ? Š¾ intreba el cu glas ne- sigur. . ā j- ā Sa ma intorc ? ! rosti rar Maria Nikolaevna, dupa Š¾ scurta tScere, potrivindu-Ā§i friiele. fine-te de mine, po- runci ea cu glas aspru, aproape brutal. lesi la drum, ocolind crucea de lemn, rosie, coborf po- virni?ul pina la Š¾ intretaiere de drumuri, coti la dreapta Ā§i urea un pripor... Ā§tia bine unde duce drumul, care se infunda din ce in ce mar mult in desiĀ§ul. padurii. Fara sa rosteasca un cuvint, fara a-Ā§i intoarce capul spre el, iĀ§i mina calul drept inainte," tinindu-se in Ā§a ca un stapin; Ā§i el, umil Ā§i supus, Š¾ urma fara pic de voinfa in inima-i ce .. aproape incetase sa mai bata. Ploaia ihcepii sa cada cu picaturi rare. Ea struni calul ā Ā§i Sanin nu ramase in urma. Deodata, strabatind tin bfadet de Š¾ verdea^a intu- necata, el zari, proptita de Š¾ stinca sura, Š¾ coliba saraca- cioasa de nuiele ; uĀ§a strimta Ā§i joasa era. deschisa. Maria - Nikolaevna dadu de-Š° dreptul prin ni$te jnepeni mad, sari' de pe cal, se opri in pragul colibei Ā§i, intorcindu-Ā§i capul spre Sanin, ii ?opti: -: . ~ Enea !. / ' . 'Ā» fa Dupa patru ceasuri, Maria Nikolaevna ?i Sanin se in- torceau la Wiesbaden, urma^i de gromul lor, gata sa ap- peascarin Ā§ai Domnul Polozov iĀ§i primi nevasta tinihd in\ ŠŠ¾Š²
mina scrisoarea catre vechil. Dupa ŠµŠµ Š¾ aminti cu Š¾ privire lunga, chipul i se ihtuneca, ?i strecura printre din|i : ā Sa fi pierdut oare ramaĀ§agul ? Drept raspuns, Maria Nikolaevna dadu din umeri..: Ā»Ń $i in aceea^i zi, dupa vreo doua ceasuri, Sanin, vla- guit $i prapadit, statea in pieioare in odaia lui, in fa|a Mariei Nikolaevna. ā Unde te duci ? il intreba ea : La Paris... sau la Frankfurt ? , ā Ma due unde te duci Ā§i tu Ā§i te voi parasi numai atunci cind-ma vei alunga, raspunse el cu glas sfi^ietor. Apoi cazu in genunchi, apucind miinile femeii, al carei rob devenise. Ea ?i le despririse inceti^or, ii puse miinile pe cap, infigindu-$i toate cele zece degete in parul lui. Sucind $i rasucindu-i Ā§uvitele moi, se indrepta deodata triumfatoare : un zimbet seme^ ii Ā§erpuia pe buze Ā§1 ochii ei mari|i, limpezi, limpezi de pareau aproape albi, ras-. fringeau multumirea bestiala a dorintei satisfacute ne- indurata nepasare a biruinfei. Uliul, cind i$i infige ghea- rele in trupul prazii, are ochi ca ai ei. XLIH 1 IATA CE-$I AMINTI SANIN, ATUNCI cind, in linijptea biroului, rasfoind printre hirtii vechi, da- duse peste cruciulita de gfanate. Intimplarile pe care le-am povestit i se infa^ara limpede, desfa$urihdu-i-se rind pe rind inaintea ochilor min^ii. ā Dar, ajungind la clipa cind adresase doamnei Polozova acea umilitoare ru- gaminte, cind se lasase calcat in pieioare de acea femeie, cind incepuse robia lui, Sanin alunga imaginile reinviate, nevrind saā se mai opreasca asupra lor. Nu ca 1-ar fi tradat memoria ; nu, nu uitase, nu putea uita ce a urmat dupa acel ceas fatal; dar ru^inea il inabu$ea chiar ?i acum, dupa ati|ia ani. Ii era frica de dispre^ul impotriva lui insuĀ§i, ce 1-ar fi cuprins ā Š¾ $tia bine ā $i care, ca un val furios, ar fi copleĀ§it in el celelalte sim|iri, daca 357
nu i-ar fi poruncit memoriei sa taca. Dar zadarnic se lupta cu amintirile, care ii rasunau una dupa alta : nu putea sa le inabuse. cu totul. IĀ§i amintea de acea scrisoare ne- norocita '^i plingarea^a, Aplina de minciuni Ā§i de lacrimi umilitoare; pe care Š¾ trimisese Gemmei $i care ramasfese fara raspuns... Cum se putea intoarce la ea, s-o revada, dupa Š¾ asemenea tradare ! Nu, nu ! Mai avea destula conĀ§tiinta ?i cinste, care il opreau de la acest pas. Si apoi, pierduse orice urma.de incredere, de. stima pentru sine inĀ£uĀ§i. Mai putea indrazni sa-i dea Gernmei asigurari pen- tru viitor ? Sanin i?i maiāamintea ā ce rusine ! ā ca trimisese pe unul din lacheii lui Polozov sa-i aduca lu- crurile de la Frankfurt ; ca, in tulburarea-i laĀ§a, sb gindea numai la un singur lucru : Ā£a piece cit mai repede la Paris; iĀ§i mai aducea aminte ca, din ordinul Mariei Nikolaevna, se silise/sa ci^tige simpatia lui Ipolit Sidorovici Ā§i facuse pe amabilul cu Donhof, pe degetul caruia zarise ,o veri- gheta dp fier, la fel cu aceea pe care o. primise Ā§i el de la Maria Nikolaevna !... Pe urma, i se perindara amintiri Ā§i mai dureroase, Ā§i mai ru^inoase... Un servitor ii aduse Š¾ carte de vizita pe care scria : Pantaleone Cippatola, cinta- ref la curtea altefei-sale ducele de Modena. Refuza sa-l primeasca pe batrm, dar se intilnh cu" dinsul pe coridor. Revedea, inaintea sa chipul lui furies, cu mo|ul carunt, infoiat, cu ochii iriecafi in creturi, stralucind ca doi car- *buni aprinsi ; ii aude amenintarile, blestemele : Male- dizione ! cuvinte groaznice : Codardo ! Infame tradittore 4 Sanin inchide ochii, clatina din cap, incercind sa se^ scu- ture de aceste amintiri ; dar zadarnic : se revede stind intr-o calea^ca larga, pe scaunaĀ§ul ingust din fafa... iar Maria Nikolaevna Ā§i. cu Ipolit Sidorovici se lafaie pe per- nele moi din fund, Ā§i patru cai, inaintirid in trap domol pe drumul din Wiesbaden, ii due spre Paris ! Parisul ! Ipolit Sidorovici maninca Š¾ para, pe care^ el, Sanin,: a cu- rafat-o, Maria Nikolaevna, uitindu-se la omul acesta care devenise un obiect al ei zimbe^te cu acel zimbet pe_ 'Care il cunoaĀ§te, -zimbet de stapin ?i de tiran... Dar, Doamne sfinte ! ce zare$te acolo, la cotitura unei strazi, tocmai cind iese din oraĀ§ ? N-o fi Pantaleone ? Ci- neva il intovaraĀ§e?te : sa fie: Emil ? Da, e el, micul ?i 1 L^ule, ti'adator infam ! (It.), 858
entuziastul sau prieten.' Cu citeva zile . inainte, iffima aceasta tinara il venera ca pe un erou, ca pe un ideal ; acum, dispre^ul Ā§i ura inflacareaza chipUl nobil, palid frumos, atit de frumos, incit insa^i Maria Nikolaevna il cbserva Ā§i se pleaca pe fereastra landoului. Ochii tinaru- lu j, atit de asemanatori ctf ochii ei, cu ochii surorii lui, sint pironi^i asupra lui Sanin Ā§i buzele lui strinse se dezlipesc deodata, pentru a-i arunca Š¾ insulta... Ā§i Pantaleone i$i intinde brajul, il arata pe Sanin ā cui ? ā lui Tartaglia, care sta linga dinsul si-1 latra pe Sanm ; Ā§i chiar latratul devotatului ciine ii. rasuna in urechi ca Š¾ jignire greu de indurat... Un vis rau, inspai- mintator. ā r iā - Apoi via|a de la Paris Ā§i toate umilin^ele, cu ruĀ§i- noasele chinuri ale sclavului, caruia nu-i este ingaduit sa fie gelos, nici sa se plinga, $i pe care il arunci apoi ca pe Š¾ zdreanta...' / Pe urma, intoarcerea in patrie, un trai otravit Ā§i gol, griji si framintari marunte, Š¾ pocain|a amara Ā§i searbada, Š¾ uitare tot aĀ§a de searbada Ā§i nu mai pu^in amara, Š¾ ā¢pedeapsa, vaga, dar necru^atoare $i fara capat, asemenea unei suferinje pu^in dureroase, dar de netamaduit, ca Š¾ datorie pe care Š¾ plate^ti ban cu ban, fara s-o po^i achita vreodata. Paharul se umpluse sa se reverse... Destul ! Ā» * . Prin ce intimplare mai. ramasese la el cruciulita aceasta, pe care i-o daduse Gemma ? Pentru ce nu i-d inapoiase ? Cum se face ca pina in ziua aceea nu daduse de ea ? Ramase mult timp cufundat in ginduri si,ā cu toata experienta anilor scursi de atunci, nu putea inte- lege cum de-Š° parasit-o "pe Gemma, pe care a iubit-o atit de cluios si cu atita pasiune, pentru Š¾ femeie pe care n-a iubit-o nicidecum... A doua zi, Sanin ii surprinse pe pric- tenii Ā§i cunoscutii sai, anuntindu-i ca pleaca in strainatate. Toata societatea fu nedumerita. Sanin parasi Peters- burgul in toiul iernii,āchiar in momentul cind isi inchi- riase Ā§i-Ā§i mobilase.un apartament minunat ; ba, mai mult, renunja la abonamentul de la Opera . Italiana, ,1a repre- 3S9
zentatiile doamnei Patti, da, chiar ale doamnei Adelina Patti ! Prietenii ?i cunq^tintele lui nu se puteau durniri ; dar oamenft n-au obiceiuF ScL se ocupe multa vreme de treburile altora cind Sanin pleca din Petersburg, sin- gurul cunoscut care il petrecu la gara fu croitorul sau francez, care tinea sS-aranjeze Š¾ mica socoteala āpour un saut-en-barque, en velours noir, tout 'a fait chic L" M XLIV. < -J ' ANUNT1NDU-$T . PRIETENII CA pleaca in strainatate, Sanin nu le spusese unde se duce. Cititorii au' ghicit, fara indoiala, ca pleca direct la Frank- - furt. Multumita drumului de fier, care taia acum toata Europa,, ajunse acolo numai dupa trei zile. Era prima luL vizita la Frankfurt dupa 1840. Hotelul āLebada albaā era tot acolo si facea afaceri bune, cu toate ca nu mai era de mina intii. Zeile, aceasta mare artera din Frankfurt, se .schimbase foarte putin, daf din casa Roselli nu fnai ra- masese nici urma, nici chiar din strada in care se afla cofetaria. Sanin ratacea ca un nebun prin locurile acelea, . altadata atit de cunoscute, fara a-$i putea da seama unde . se afla : vechile cladiri disparusera ; strazi noi le inlocuiau, marg i nite de un Ā§ir .neintrerupt de case inalte, de vile elegante. Chiar in gradina publica, acolo unde se intilnise cu Gemma in acea neuitata diminea{a, copacii crescusera atit de mari, totul se schimbase atit de mult, incit Sanin se intreba daca mai era cu adevarat acelasi pare. Ce sa faca? Ce cale sa apuce in cercetarile sale ? De atunci se scur- sesera treizeci de ani... Ā§i nu era pu|in lucru !... Unde sa se duca ? Nimeni din cei intrebafi-*nu auzise vreodata de numele Roselli. Patronul hotelului il sfatui sa se informeze la Bibliotcca publica. āAi sa gase^ti acolo toate ziarele vechiā, il indruma el. Dar nici el n-ar fi putut sa-i spuna la ce i-ar-folosi aceste ziare vechi. ā¢ ā¢ Cuprins de disperare, Sanin intreba de domnul Kluber. Alta deceptiej cu toate caānumele acesta ii era bine cu- 1 āPentru un costum. de plimtiare pe apa, de catifea ŠæŠµ$Ā£Š³Š¹ foarte elegant44 . . 360J < -
noscut patronului. ā¢ Elegantul negustor dusese mai intli Š¾ via|a pe picior mare, ajungind bogata? ; pe urma, incur* cindu-se in afaceri, daduse faliment ?i murise in pu?carie... Aceasta ?tire nu-1 impreSlona prea mult pe Sanin. Incepea sa creada ca intreprinsese aceasta calatorie cu u?urin1,:a cind, intr-o zi, uitindu-se prin almanahul adreselor, gasi numele von Donhof, maior in retragere (Major a. D.). Lua imediat Š¾ trasura ?i porni la adresa indicate. Nimic nu-1 indrepta|ea sa creada ca acest Donhof este neaparat acela pe care il cunoscuse altadata ?i. presupunind ' ca ar fi chiar- acela* cum i-ar putea da lamuriri despre familia Roselli ? N-are a face ā¢: omul gata sa se inece se aga|a ?i de un pai. Sanin il gasi acasa pe maiorul in retragere von Donhof ?i recunosc-u- in barbatul cu parul carunt, care ii ie?ise > inainte pe fostul sau adversar. Acesta il recunoscu ?i el pe loc ?i se arata foarte multumit ca-1 vede : ii amintea de tinere|ea lui ?i de nebuniile de altadata. Ii spuse lui Sanin ca familia Roselli a emigrat de foarte multa vreme in America, s-a stabilit la New York ; ca Gemma se ma- ritase cu un negustor ; ca el; Donhof, are un prieten. tot negustor, care ar putea cunoa?te adresa barbatul ui Gem* mei, deoarece e in legatura de afaceri.cu riouL continent āSanin ruga pe Donhof sa se duca la acel domn?i. ā ce fericire !-ā Donhof ii-aduse adresa : M. J* Slocum, New York, Broadway, Nr. 50 Š. Numai ca1 adresa aceastaā era din 1863. 4 ā Sa speram, exclama Donhof, ca frumoasa noastra de altadata traie?te ?i n-a parasit inca New Yorkul ! A propos, adauga el, coborind pu|in glasul; doamna aceea, rusoaica... $tii, care era in vilegiatura la Wiesbaden in timpul acela... doamna von Bo... von Bolozo... mai traie?te ? . _ ā Nu, raspunse Sanin, a murit demult. Donhof i?i ridica ochii. dar, vazirid ca Sanin s-a in- tunecat la fa(,a, se retrasje fara sa'mai.spuna vreo vorba. * Chiar in ziua aceea, Sanin scrise d-nei Gemma Slocum, ' la New York. Š anun^a ca-i serie din Frankfurt, unde .ŠØ /
venise anume pentru a da de urma, ei ; ?tia prea bine ca a pierdut de mult dreptul sa-i mai ceara un raspuns ; ca nu merita defel iertarea ei Ā§i ca avea doar Š¾ speran^a vaga, anume ca, in mijlocul fericirii de tare se bucura ea acum, a pierdut'de mult pina Ā§i amintirea existen^ei lui. Totusi ii .marturisi ca s-a hotarit sa-i aminteasca de dinsul Jn 4 urma unei intimplari care i-a reinviat cu putere trecutul ; ii descrise via^a lui stinghera, fara familie, fara bucurii ; Š¾ ruga sa inteleaga motivele, care 1-au hotarit sa i se adreseze, Ā§i anujne, sa nu-1 lase sa duca in mormint amara con^tiinta a unei gre^eli ispa^ite de mult, dar neiertata inca...$i*'Sa-l invredniceasea fie numai cu doua cuvinte, ā pentru a-i spune ce face $i cum traie^te in Lumea āNoua, unde s-a* statornicit. ,,Scriindu-mi macar citeva cuvinte, incheie Sanin, vei savir^i Š¾ fapta buna, vrednica de su- fletul dumitale frumos, pentru care i^i voi mul^umi pina la ultima mea suflare. Voi ramine aid, la hotelul āLebada albaā (sublinie acestevdoua cuvinte) Ā§i voi a$tepta ras- punsul pina in primavara." Expedde scrisoarea Ā§i se hotari sa aĀ§tepte raspunsul. Petrecu Ā§ase saptamini lungi la hotel; aproape fara sa iasa din odaie ?i fara sa vada pe cineva. N-avea cine sa-i serie din Rusia, nici din alta parte, ceea. ce il lini$tea. Daca va sosi Š¾ scrisoare pe adresa lui, va Ā§ti dinainte ca e scri- soarea a^teptata. Citea de dimineata pina seara, nu ziare, ci car|i serioase, lucrari de istorie. Lecturile acestea, pre- . lungite pina noaptea tirziu, tacerea din jurul lui, existen^a retrasa, via|;a de . mele pe care Š¾ ducea, totul se potrivea, nespus de bine cu. starea lui sufleteasca. Chiar numai pentru aWt $i inca- ar trebui sa-i. fie recunoscator Gem- ā¢x mei ; dar mai e oare in viata ? Ā§i, daca mai traieĀ§te, ii va raspunde ? In. sfir^it, primi Š¾ scrisoare cu timbru american, scri- soare din New York. Scrisul de pe adresa era englezesc... , Nu-1 recunoscu Ā§i inima i se strinse. Se opri Š¾ clipa ina- inte de a desface plicul, privirile ii cautara apoi semna- tura : Gemma. Ochii i se umplura de lacrimi. Numele acesta singur, fara cel de familie, era pentru dinsul Š¾ dovada ca-1 iertase, ca se .impacase. Despaturi foaia de hirtie fina si albastruie..*. $i cazu Š¾ fotografie. Š ridica . iute ?i ramase incremenit : Gemma, chiar Gemma, tinara, . aĀ§a cum Š¾ cunoscuse 'acum treizeci de ani ! AceiaĀ§i ochi,
acelea^i buze, acelasi chip ! Pe dosul fotografiei citi : āFiica mea, Marianna/4 Scrisoarea era foarte simpla $i duioasa. Gemma ii mul- tumea lui Sanin ca nu $ovaise sa-i serie $i avusese incre- dere in ea ; nu-i ascundea ca, intr-adevar, dupa ruptura aceea nea^teptata, trecuse prin momente foarte grele ; dar mai adauga ca totu^i priveste'si a privit intotdeauna in-, tilnirea cu dinsul ca un eveniment fericit, care Š¾ impie- dicase sa se marite cu d-1 Kltiber Ā§i ca, indirect, faptui ca s-au cunoscut a prilejuit casatoria ei cu actualul ei sot, a carui tovarasa fericita de viata este de douazeci si opt de ani. Duce un trai larg Ā§i casa lor e bine cunoscuta in tot New York-ul. Gemma il instiinfa ca are patru baiefi si Š¾ fata de optsprezece ani, logodita, a carei fotografie i-o trimite, pentru ca, dupa parerea tuturor, seamana mult cu mama ei. Gemma pastrase lucrurile triste pentru sfir- situl scrisorii. Frau Lenora murise la New York, unde ii insofise pe fiica $i pe ginerele ei ; a trait destul de mult ca sa se poata bucura de fericirea copiilor $i de mingiie- rile nepotilor. Pantaleone a vrut sa piece Ā§i el in America, dar a'murit inainte cl,e a parasi Frankfurtul. āSi Emiglio, dragul, neasemuitul nostru Emiglio, a' murit de moarte glorioasa, in Sicilia, pentru independen^a patriei ! Se nu- . mara printre cei Ā«Š¾ mie^, pe care i-a comandat marele Garibaldi. Am plins cu multa durere moartea scumpului nostru frate ; dar, plingin du-1, eram mindri de el si vom ā fi de-Š° pururi mindri sa-i pastram memoria, care ne este sfinta. Sufletul sau nobil si- dezinteresat era vrednic de cuniina martirului !ā Pe urma, Gemma iĀ§i exprima pa- rerea ei de rau cu privire la via|a lui Sanin care, dupa cele ce-i serie el, se scursese atit de trist ; ii dorea, ina- inte de toate, liniste si pace sufleteasca si adauga ca ar fi foarte multumita sa-1 vada... desi nu putea sa-si as- cunda ca Š¾ asemenea intrevedere era foarte pufin. pro- babila... E cu neputinfa sa descriu ce a simtit Sanin citind scri- soarea. Nu exista cuvinte care sa poata reda in chip mul- fumitor asemenea simfaminte adinci $i puternice, dar prea pu|in lamurite ca sa capete grai ; numai muzica le-an putea da glas. 4 ' Sanin se grabi sa-i raspund& Ā§i ii trimise in dar tinerei logodnice, Mariannei Slocum, din partea unui prieten ne- 563
cunoscut, cruciulita de granate, prinsa de un minunat si- rag de margaritare.* Acest dar, deĀ§i foarte scump, nu-1 ruina pe Sanin. In cei treizeci de ani> care trecusera de la prima lui calatorie la Frankfurt, adunase Š¾ avere destul de frumoasa; Se reintoarse la Petersburg in primele zile ale lunii mai, dar nu pentru multa vreme. Se ^vonea ca-$i vinde proprieta|ile si.ca se pregateĀ§te sa piece in America... Baden-Baden, 1871 z '
SUMAR Un cuib de nobili In romaneĀ§te de M. Sevastos V. Stoian 5 Prima iubire In romaneĀ§te de $tefana Velisar Teodoreanu, Isabela Dumbrava Mihail Cosma 1G5 4 Apele primaverii In romaneĀ§te de Rose Hefter; Š. Dumitru Ā§i Mihai] Cosma 229 *
LECTOR : DANIEL N1COLESCU TEIiNORED ACTOR : ELENA PREDA APARUT 1986. BUN DE TIP AR 18.02.1986 Š”ŠŠ« TIP AR 23. TIPARUL EXECUTAT SUB COMANDA NR. 50 490 la C.P.C.S. REPUBLICA SOCIALISTA ROMANIA
Colectia ROMANUL DE DRAGOSTE 215 ULTIMELE APARITH: 212 Anton Holban f Jocurile Daniei ā¢ Š moarte care nu dovedejte nimic ā¢ loana 213 Camil Petrescu ā¢ Ultima noapte de dragoste. intiia noapte de razboi ā¢ Patul lui Procust 214 Honore de Balzac ā¢ Adie Maestro al realismului rus. I.S. Turgheniev (1818ā1883) este un neintrecut analist al viefii sentimentale a eroilor sai, de la fulgeratoarea scinteie a primei idile adolescentine la pasiunea navalnica a tinerepi $i ia zbociomol iubirilor tirzii zadarnicite de convenien^ele sociale, toate invaluite intr-o tulburatoare aura poe- tica. Lei 22