/
Text
ALMA ja YLLÄTYSJUHLAT MAIKKI HARJANNE OTAVA MAIKKI HARJANNE ALMA JA YLLÄTYSJUHLAT
Kuvat ja teksti © 1993 Maikki Harjanne Kustannusosakeyhtiö Otavan painolaitokset Keuruu 1993 lSBN 951-1-12802-7
MAIKKI HARJANNE ALMA JA YLLÄTYSJUHLAT HELSINGISSÄ KUSTANNUSOSAKEYHTIÖ OTAVA
Almalla on tänään vapaata koulusta, koska opettaja Ruuhinen on sairastunut. Alma pitää koulusta, mutta vapaapäivistä hän pitää vielä enemmän. Silloin hän voi kirjoittaa koko päivän. Alma on nimittäin päättänyt tulla kirjailijaksi, eikä kirjailijaksi voi tulla, ellei harjoittele joka päivä. Puolelta päivin, Alman tehdessä muistiinpanoja, Ruttu, Alman pulska koira huokaa: - Alma sinä olet unohtanut postin. - Joko nyt on sen aika? Niinpä tietysti. Tukholman konehan ohitti juuri meidän talon. - Haetaan se heti! Ruttu hoputtaa.
- Näitkö, pysähtyikö posteljooni Keijunen meidän kohdalla? Ahtoiko hän laatikkoon suuren paketin, joka tuoksui tiikerikakulta? Vai oliko se litteä paketti, jonka sisällä on karttoja tähtitaivaasta?
- Posteljooni Keijusella taisi olla kiire. Ei hänellä ollut minkään kokoisia paketteja mukanaan. - Eikö hän sujauttanut edes ihan pientä mainoslehtistä laatikkoon? Alma kysyy toiveikkaana. - Ehkä ihan ohuen. Mutta huomenna hän tuo varmasti SUUREN PAKETIN. Rimppakinttu Alma ja Ruttu Paksukainen kipittävät postilaatikolle. Keijusella on tosiaan ollut kiire. Hän ei ole ehtinyt sytyttää merkkivaloakaan kuuhun. Lituskaisen postinkin hän on viskannut vauhdissa ohi laatikon. Nyt posti lojuu surullisena heinikossa.
- Keijunen on viipottanut aika vauhtia. Nakannut ajatuksissaan MINUN TÄRKEÄN POSTINI, Alma huokaa. Alma tarkastelee heinikossa kostunutta postiaan, litteää pientä korttia. Tekstistä on vaikea saada selvää. Musteella kirjoitetuista sanoista osa on liuennut ruohikkoon.
- Ruttu, tämä on kutsukortti! Minä olen saanut kutsun naamiaisiin. Ne ovat viikon kuluttua. Viiden tien risteyksessä, keltaisessa talossa. Alla lukee LOTTA. Siis Pisama-Lotta. - Kautta keltaisen kuun! Koska sinä lakkaat kadehtimasta Lotan pisamia? - Ihan alimmaisena lukee V.P. p. 22 ja vielä joitain numeroita, joista en saa selvää. Ne eivät varmastikkaan ole tärkeitä. - Selvää salakieltä, Ruttu toteaa tietävästi. - V.P? Se tarkoittaa ... tuota... se on... VIIMEINEN PYSÄKKI! Mutta eihän sinne mene bussia tai ratikkaa tai muutakaan vehjettä. V.P? VIISAS POIKA! Sitä se tarkoittaa. Mukaan pitää ottaa kavaljeeri. Joku viisas poika. \/ p
Pieni p on hämäystä, niin kuin salakirjoituksessa aina pitää olla. Numerot tarkoittavat, että vieraita on kutsuttu 22. Alma innostuu. Vihdoinkin hän voi ottaa Anton- Surmanajajan mukaan juhliin. Yleensä, kun Alman luokan tytöt pitävät synttäreitä tai muita kekkereitä, poikia ei kutsuta. Eivätkä pojat kutsu tyttöjä. Ei edes Anton kutsu Almaa synttäreilleen, vaikka he ovat parhaat kaverit. vrtVÄ! Alma pääsee rääppiäisiin, kun pojat ovat lähteneet. Se suututtaa Almaa.
SURMANAJAJA Alma säntää peltipurkkipuhelimeen. Kolme koputusta. Anton vastaa yhdellä, jos tietokonepeli on kesken. Silloin Alman on odotettava. - Kautta kylmän kaurapuuron! Anton, ole jo kymmenennessä maailmassa! Vastaa!
Linja rätisee. - Surmanajajako? Kuuluuko? - Kuuluu ja kumisee. - Viikon päästä on naamiaiset. Minä sain kutsun ja siinä lukee, että mukaan pitää ottaa VIISAS POIKA kavaljeeriksi.Yksitoista tyttöä ja yksitoista poikaa on kutsuttu. Älä kerro koulussa, että sinä olet minun kavaljeerini. Minä haluan että sinä olet YLLÄTYS.
- Enpä tiedä. Pitäisi harjoitella louhikkoajoa. Enkä minä halua olla yllätys. - Kuminauha ja kampiakseli! Et sinä ole yllätys, vaan se kenen kanssa minä tulen. Muutkin haluavat varmasti pitää omansa salassa. Ajattele, ensimmäiset juhlat, joissa on tyttöjä ja poikia! Siksi kai ne ovatkin naamiaiset että voidaan vähän totutella. Illalla, kun Lontoon kone on mennyt, tule meille suunnittelemaan puvut. KOP' KOP Anton ei vaikuta kovin innostuneelta. Sitä Alma ei voi käsittää. Mutta Anton koputtaa kahdesti puhelimeen; hän on kuullut kaiken, ja tulisi illalla.
M\\N\eVWKKö TÄMÄ VIIKKO LOPPUVIIKKO eittui&a y itcudo^i^ Almalle tulee kiire. Hän ei ole vielä kirjoittanut mitään Tukholman koneesta. Alma tekee kouluun esitelmää tuulen vaikutuksesta lentokoneiden aikatauluihin. Esitelmän pitäisi olla valmis viikon kuluttua. Viime viikko on ollut täysin tyyni ja esitelmä on edennyt hitaasti. Tänään on alkanut tuulla navakasti. Ja se näkyy heti: Tukholman kone ohittaa Alman talon kaksi minuuttia aikaisemmin kuin tyynellä ilmalla. Alma kirjoittaa ajan muistiin. Koska Alma on päättänyt tulla kirjailijaksi, hän kirjoittaa tarinoita lentokoneiden matkustajista. Tietysti kuvitelluista, sillä eihän Alma tiedä minkälaisia ihmisiä koneissa matkustaa.
Alma päättää kirjoittaa Tukholman koneessa matkustavasta kreivitär Lollipopista, joka maailmanympärimatkallaan pistäytyy Kumpulassa rakkaan tuliliskonsa, Balsamin, kanssa. Balsamille kreivitär Lollipop on teettänyt timanttihiotun, kultakoristeisen matkaterraarion.
tr//1 ' '/ , ' / / / / / ILLALLA - Ruttu, mitä sinä haluaisit illalliseksi? - Tiikerikakkua ja kermavaahtoa. - Sitä minä ajattelinkin. Tiikerikakkua, jossa on paljon vaniljaa ja paksuja suklaaraitoja. Kermavaahtoa meillä ei ole, suklaaraidat saavat riittää. Alman koristellessa kakkua ovikello soi. - Se on tietysti posteljooni Keijunen, joka tuo pikalähetystä, suurta pakettia.
Ovella on Anton eikä Keijunen paketteineen. - Alma, minä olen keksinyt meille puvut naamiaisiin. Minä olen savupiippu ja sinä nokikolari! - Savupiippu ja nokikolari! Minä ajattelin, että olisin tähtitaivas ja sinä kuu. Mistä sinä saat savupiipun? Eihän kukaan, ei edes aikuinen, jaksa kantaa savupiippua! - Ja luuletko sinä, että voit imaista kaukoputkellasi koko tähtitaivaan päällesi? Minulla on savupiippu jo valmiina. Leikkasin sen vanhasta tiiliseinätapetista. Se näyttää ihan oikealta, Anton sanoo ylpeänä. - Mistä minä saan nokikolarin puvun? En minä osaa ommella. Enkä minä tiedä haluanko edes olla nokikolari, Alma tuumii surullisena. - Nokikolarin näkeminen tuottaa onnea. Haluat varmasti juhlien onnistuvan, vai mitä? - Tietysti.
- Etkö muista kuka on oikeasti nuohooja? - Ylä-Rakkola! Keijusen työkaveri. - Jos haravoimme Ylä-Rakkolan pihan, hän varmasti lainaa sinulle nuohoojan puvun. - Sinä olet nero! Yhtä nerokas kuin minä, Alma sanoo tyytyväisenä ja tarjoaa Antonille, parhaalle kaverilleen, tiikerikakkua. Ensin he syövät raidat ja sitten loput mehevästä kakusta. Talosta kuuluu mussutusta ja maiskutusta, kunnes enää muruset ovat jäljellä. Sitten tulee hiljaista.
SEURAAVANA PÄIVÄNÄ Alma odottaa posteljooni Keijusta. Häntä jännittää, sillä voihan olla että Keijunen on matkustanut jonnekin. Silloin tulisi Sijainen, joka ei voi tietää mitään Ylä-Rakkolasta ja tämän nuohoojan puvusta. / N. Mutta Keijunen tulee, ja lupaa kysyä pukua Ylä- Rakkolalta. Keijunen kysyy, saa puvun ja lennättää sen pikapostissa Almalle.
KOULUSSA - Tänään ei ole hoppua, toivon ettei päivästä tule loppua, opettaja Ruuhinen loruilee. Opettaja on hyvällä tuulella. Hän saa kuunnella koko päivän oppilaittensa hauskoja esitelmiä. Lotta kertoo marsustaan, joka puri kerran sähköjohdon poikki. jiaim
Ville näyttää kuvia Otto-enosta ja enon villisioista. MAHTI OTTO-ENO RÖHKÖ Opettaja on iloinen, ettei Ville tuonut villisikaa kouluun, sillä hän ei ole ihan varma uskaltaisiko hän pitää sitä sylissään.
Alma levittää sääkarttoja taululle ja kertoo, miten vastatuuli voi myöhästyttää lentokoneen tai myötätuuli kiidättää sen ennen aikojaan perille.
- Ei haittaa vaikka kone vähän myöhästyy. Ihan turhaan sinä lentokoneita ja tuulia tutkit, Ville kailottaa. - Eikä tytöistä sitä paitsi voi tulla lentäjiä. - Voipas! Vaikka minusta tuleekin kirjailija. Ja kirjailijan on hyvä tietää kaikista asioista. Myös villisioista, Alma sanoo. - Oletko Ville, koskaan yrittänyt purjehtia vastatuuleen tai ihan tyynellä ilmalla? Aikamoista luovimista se on, vai mitä? sanoo opettaja. Vielä koulun jälkeenkin Ville kiusaa Almaa. - Tuulentutkija, tyhjään hutkija! Mutta kun Alma kysyy Villeltä villisioista ja Otto- enosta, Ville leppyy.
- Saanko tulla joskus katsomaan niitä sikoja? Alma ehdottaa. - No, ehkä jonain päivänä, Ville mutisee ja hyppää pyöränsä selkään.
NAAMIAISPAIVA - Alma, oletko jo hakenut postin? Tänään Keijunen on voinut tuoda SUUREN PAKETIN. Siinä voi olla jotain minullekin - vaikkapa rasvassa keitettyjä mustekalan renkaita. - Ruttu, tänään on lauantai, posteljooni Keijusen vapaapäivä. Tänään ei tule pakettia, Alma selittää. - Minulla on nyt kiire. Tänään on naamiaiset ja minun pitää pukeutua. - Alma, mitä minä teen sillä aikaa kun sinä olet naamiaisissa? Ruttu kysyy. - Sinulle on yllätys keittiössä. - Onko se sinipunaisella lautasella? Ruttu kysyy toiveikkaana. - On.
- Rasvassa keitettyjä mustekalan renkaita! Jippii! Ruttu hihkaisee. Keittiöstä kuuluu Rutun autuaallista lupsutusta, kun Alma-nuohooja köntystelee savupiippunsa kanssa kohti juhlataloa.
Matkan varrella nuohoojan ja savupiipun seurueeseen liittyy vielä lakritsipötkö ja kummitus.
Keltaisessa talossa soi juhlamusiikki. Prinsessa ottaa vieraansa vastaan kauniisti hymyillen. Nukkavieru harmaa hiiri on jo saapunut. Hiiri vikisee, prinsessa hymyilee. Kukaan ei puhu, ettei ääni paljasta kuka puvun sisällä on.
Kun kello lyö kuusi kertaa, prinsessa ilmoittaa: Riisukaa naamiot!
- Anton! Savupiippu on Anton! Lotta huutaa kauhuissaan. - Alma! huutaa Anton, sillä hän huomaa olevansa juhlien ainoa poika. - Minä olen sittenkin YLLÄTYS. Eivätkä yllätykset jää tähän! Anton huutaa ja säntää tiehensä.
Alma on nolo. - Lotta, eikö se V.P. tarkoittanutkaan viisasta poikaa? Alma nyyhkyttää. - Ei tietenkään. Se tarkoittaa »vastausta pyydetään». Sinun olisi vain pitänyt soittaa minulle ja kertoa pääsetkö juhliin vai et. Minä laitoin sen korttiin ihan vain huvikseni, koska äiti ja isäkin saavat sellaisia kortteja. - Mutta nyt Anton ei kyllä koskaan enää puhu minulle ... Samassa kolme savupiippua ryntää paikalle ja piiput töräyttävät yhteen ääneen »YLLÄTYS!» Ja jokaisen piipun sisällä on poika! Juhlista tuli sittenkin tyttöjen ja poikien ensimmäiset yhteiset juhlat. Oikeat Yllätysjuhlat!
a^vm Hu/^?
Uusi hauska sarja, jossa puhutaan 7-9 -vuotiaiden ikiomista Tärkeistä Asioista kuten siitä voiko tyttö kutsua poikia synttäreilleen. Alma on reipas ja neuvokas koulutyttö, jolle sattuu ja tapahtuu. Tulevan kirjailijan onkin hyvä olla monessa mukana ja oppia tietämään asioita. Mutta sellaisellekin, joka osaa lukea kaiken maailman salakieliä, voi sattua väärinkäsityksiä... L84.2 Otava Kannen kuvat: Maikki Harjanne